232 
Vande ere styrtede ind i Hulen. I Bunden af flere Verelser 
(3die, 4de) men fornemmelig i Verelset 7 b, der danner den 
inderste Bund af hele Hulen, og hvor tillige den stérste Masse 
af Meelgips er ansamlet, ligge optaarnede i stor Mengde colos- 
sale Blokke af Klippens Kalksteen. Det synes endog, at den hele 
bakkeformige Forhöining, der hever Gulvet i dette Verelse, ei 
skyldes andet end en uhyre Hob af Kalksteensblokke, hvis Mel- 
lemrumme ere opfyldte med den omtalte Meelgips, thi overalt 
hvor man graver ned i denne, stöder man paa slige Blokke. 
Denne Sammenhobning af de nedfaldne store Brudstykker af 
Kalkstenen mod Bunden af Hulen og af flere af dens större Væ- 
relser kan ikkun forklares ved Antagelsen af en voldsom Ström, 
der, trengende ind fra Hulens Aabning, har drevet dem hen 
til deres nærværende Plads. Maaskee vil man finde denne Me- 
ning for dristig, da den, paa Grund af flere af disse Blokkes 
overordentlige Störrelse nöder til at forudsætte en Heftighed i 
Vandets Bevægelse, hvortil i Naturens nerverende Orden ingen 
Analogie findes, men jeg haaber, at de Omstendigheder, jeg nu 
vil henlede Opmerksomheden paa, ville forsone Leseren med 
samme, om ei forvandle Formodningen til Vished. 
Jeg har ovenfor havt Leilighed til at tale et Par Ord om 
de i Diluvionsjordlaget indesluttede Knokler med Hensyn til de- 
res Opbevaringstilstand. Jeg viiste at Knoklerne have befundet 
sig i en.höi Grad af Friskhed, da de indhylledes i Diluvionens 
Bundfald, og at Tidsrummet, der forlöb mellem derme Begiven- 
hed og deres Overtrekkelse med Stalagmitskorpe, maa have 
veret meget kort. Men i jo friskere Tilstand de befandt dem i 
den Periode, hvis Historie vi ved dem ville sige at oplyse, desto 
