_ 236 
om Maaden, paa hvilken man maa forklare sig Indbringelsen 
af disse Knokler i Hulerne. 
Den förste af disse Meninger er, at de hidröre fra Dyr, 
der til forskjellige Tider have trukket sig ind i Hulen formedelst 
Alderdom, Svaghed, eller af andre hvilkesomhelst Grunde og 
have endt deres Dage derinde. Uden at ville benegte Mulig- 
heden af slige Tilfelde, vil jeg blot bemerke, at hvor Talen 
er om Dyr som Antiloper, hvis frie Levemaade synes at med- 
fore en Sky for Huler og mörke Steder, forekommer mig en 
slig Forklaring kun med störste Forsigtighed at burde anvendes, 
og den taber saameget meer i Sandsynlighed, som i det lange 
Tidsrum, der er forsvunden siden denne Catastrophe, ingen slig 
Samling af Skeletter eller Knokler endnu har begyndt at danne 
sig. At iövrigt denne Mening, hvad Hovedmassen af Knoklerne 
af denne Dyreart angaae, ei kan udholde Prove, indsees let ved 
folgende Bemærkninger. Vare Dyrene til forskjellige Tider om- 
komne i Hulen, maatte deres Knokler befinde sig i en forskjel- 
lig Grad af Decomposition, hvilket ikke er Tilfældet; thi, som 
sagt, de befinde sig alle i den samme Grad af tilsyneladende 
fuldkomne Friskhed. Men en vigtigere Indvending mod denne 
Mening hentes af Knoklernes gruppevise Fordeling efter Indivi- 
duer i og ovenpaa det ved Diluvionen indskyllede Jordlag. Om 
end deres Leie havde været dette paa Hulens antidiluvianske 
Gulv, er det en Selvfålge, at de, bortrevne med Strommen, paa 
hvis Voldsomhed vi have seet tilstrækkelige. Beviser, ei mere 
kunde beholde denne Stilling til hinanden efter at være nedlagte 
i og paa, Diluyionens Bundfald. 
