317 
skorpen var Jorden sterkt gjennemtrengt med Kalkzinter, der 
forvandlede samme til en steenhaard Masse, men som man trengte 
dybere ned, aftog denne og Jorden blev lösere og lettere at 
bearbeide. 
De tvende Dyrearter, fra hvilke Knoklerne hidrére, hen- 
höre, den ene til Hunde-, den anden til Pacaslegten. Den för- 
ste staaer i Störrelse mellem Ræven og Ulven, til hvilken sid- 
ste den nermer sig ved sin kraftige Tandbygning, der i hoi 
Grad berer alle de Characterer, der antyde en udelukkende 
kjödedende Levemaade. Tænderne ere store, tet sammentrengte, 
med héit fremragende Spidser, og den store Kindtand i Under- 
kjeben, der er meget sammentrykt, frembyder en meget liden 
bagre Afsats. 
Den fossile Paca stemmer i Bygningen af sit hele Skelet 
meget overeens med den nulevende. Dog vise sig i Formen og 
Udseendet af flere af Hovedets Knokler meget betydelige For- 
skjelligheder. Gamle Individuer af den nulevende Paca frem— 
vise paa Overfladen af Pandebenene og paa den bagre Deel af 
Aagbuen, og selv yngre Individuer paa den forreste Deel af 
sidstnevnte Bue, merkelige Ujevnheder; men disse ere at be- 
tragte som svage Antydninger af det, Forverdenens Paca frem- 
viser paa fast alle Hovedets Knokler, ja selv paa den förste Hals- 
hvirvel, og hvorved den, efter mit Vidende, staaer afsondret 2 
hele Pattedyrsklassen. (Man see Tavle IIL) Endvidere ad- 
skiller sig Forverdenens Paca fra den nulevende ved Störrel- 
sen, i hvilken Henseende den betydelig overtreffer denne. 
Hvad angaaer det relative Antal af Knokler, der tilhöre 
enhver af disse to Dyrearter, da hidrérer uden Sammenligning 
