319 
her for förste Gang bemærkede ved Dyrlevningerne fra hiin 
Periode. Den störste Deel af dem vare nemlig meer eller min- 
dre afslidte og afrundede, saa at de fremspringende Spidser og 
Kanter vare forsvundne. Denne Art af Beskadigelse steeg i 
mange Tilfelde til den Grad, at Knoklerne gjordes aldeles ukjen- 
delige. Rörknoklerne forestilte huule Cylindre, afrundede i begge 
Ender; de kortere Knokler af Haand- og Fod-Roden vare for- 
vandlede til kugleformige Legemer. Paa de Knokler, der have 
hule Ujevnheder, vare disse forsvundne, og Aabninger traadte i 
Stedet; endelig vare selv Knoklesplinterne afrundede paa Kan- 
terne, ofte i den Grad, at der ei lod sig trekke nogen Grændse 
mellem slige afrundede Knoklesplinter og rullede Stykker af 
Kalkspath, hvilke samme Jordlag indeholdt 1 Mengde. 
Hvad den indre Bygning af disse Knokler og deres che- 
miske Sammensætning angaaer, da frembüde de endnu et Phæ- 
nomen, jeg hidtil ei har havt Leilighed at iagttage ved Knok- 
lerne fra hiin Periode. Ved Tabet af de dyriske Bestanddele, 
hvilke disse Knokler i Almindelighed meer eller mindre have 
mistet, blive de i Reglen spröde og frembyde et mat jordag- 
tigt Brud, hvori man tydeligen gjenkjender den organiske Struc- 
tur. Dette var her ikke Tilfeldet. Ethvert Spoer til Knokle- 
substants og organisk Structur var forsvundet, og istedetfor samme 
traadt Kalkspath. Som en Folge heraf vare disse Knokler meget 
tungere og sterkere, end friske Knokler, og gave i Faldet den 
samme klingende Lyd, som hule Stalactittapper. ‚Kun faa af 
Knoklerne havde ganske undgaaet denne Forvandling, men paa 
endeel saaes den meer eller mindre ufuldendt, hvorved bemer- 
Fid. Selsk, phys. og math, Skr, VI, Deed. Ss 
