324 
Paa ‘en tidligere indsendt Liste over de! Dyrearter fra For- 
verdenen, jeg rhedbragte fra min anden Reise til Hulernes Un- 
dersögelse, vil det erindres, at der ogsaa forekom en! Art af 
Hundeslegten. Dens Knokler -befandt sig mellem dem af en- 
deel andre Dyr under lignende' Forhold, som de fra nærvæ- 
rende Hule, en Omstendighed, der beföiede mig til, ogsaa at 
antage for dem en lignende Oprindelse. Jeg anseer det for pas- 
sende her at gjentage denne Bemerkning, for at gjüre opmerk- 
som paa, at den hist omtalte Art af Hundeslegten er meget for- 
skjellig fra den, der beskjeftiger os i nærværende Afhandling. 
I sin Tandbygning stemmer den nöie overeens med Raven; 
Tænderre ere forholdsviis svage, fjernede fra hinanden og den 
bagre Afsats paa den store Kindtand i Underkjeben er meget 
stor. Den opnaaede samme Störrelse, som den her nulevende 
Ræv (Canis Azare), fra hvilken den adskiller sig ved mærkè- 
lige Forskjelligheder i Hovedets Form, hvori den nærmer sig 
den europæiske Rev (Canis Vulpes); men den adskiller sig fra 
begge ved sin spinklere Legemsbygning. Dens Knokler vare 
brudte, som de, mellem hvilke ‘de laae, og jeg har ingen videre 
Anledning til at formode, at Indbringelsen af de tildeels kjæmpe- 
mæssige Knokler, mellem hvilke ‘dens Levninger hvilede, skulde 
hidröre fra dette "svage Dyr. For at adskille disse tvende Arter 
fra hinanden, foreslaaer jeg for den, der beskjeftiger os i denne 
Afhandling, Navnet Canis spelœus (Huleulven), et Navn, den fore- 
kommer mig med Rette at tilkomme, da den, saavidt jeg veed, 
er den förste Art af denne Slegt, der optreder som virkelig 
Beboer og Behersker af Forverdenens Huler, omgivet af de 
samme rædselsfulde Attributer, der udmerke de fordums Bo- 
