325 
" liger af dens Consorter iden gamle Verden, og hvilke, lang 
Tid uforstaaelige Hieroglypher, tilsidst afgave den Fakkel, der 
skulde kaste det forste. Glimt af Morgenréde,over den lange 
Nat, der indhyllede vor Jords Historie fra hine fjerne Tider. 
Jeg gaaer nu over til at oplyse en ånden Række af Phæ- 
nomener, som Dyrlevningerne i denne Tid tilbyde, nemlig de 
Forandringer, der ere foregaaede i deres ydre Form, og som ei 
kunne hidledes fra Indvirkninger af Roydyrtender. Jeg har alt 
omtalt, at den stérste Deel af Knoklerne bare Spor af at vere 
rullede; at paa de fleste de fremspringende Spidser og Kanter 
vare forsvundne, ja at denne Virkning i visse Tilfelde var gaaet 
saa vidt, at Rörknoklerne vare forvandlede til hule Cylindre, af- 
rundede i begge Ender, og at endeel af de kortere Knokler ner- 
mede sig til Kugleformen. Vi have ligeledes seet, at Jordlaget 
hvori de fandtes, var sterkt indblandet med Sand og Rullestene, 
ja de tætteste Sammenhobninger af de rullede Knokler laae i 
et tyndt Lag, der bestod nesten udelukkende af Sand med rul- 
lede Stykker af Qvarts, Kalkspath og Kalksteen. 
Ved Beskrivelsen af Egnen, i hvilken Hulen befinder sig, 
gjorde jeg opmærksom paa, at umiskjendelige Marker paa Indi- 
anerklippen hentyde paa, at Vandet i et vist Tidsrum har staaet 
tl en Hôüide af 40 Fod over Engen, der udbreder sig ved dens 
Fod... Hulens Indgang ligger noget over denne Vandstand, men 
de lavere Gange i samme rekke ned under samme. Vi begribe 
derfor, at Landsöen, der i hine Tider bedækkede hele denne 
Egn, gjennem Ridser og Spalter i Klippen stød i Forbindelse 
med de lavere Dele ‘af denne Hules Gange: Hulens Beboer 
har havt sit Leie i de höiere Dele af samme, der hævede sig 
