XX VIT 

Forfatteren fandtes at vere Professor i Botaniken J. 77. Schouw. Forf. 
sammenligner i denne Afhandling Danmarks Veirligsforhold med dem, som 
andre Egne, men iser Storbrittanien, den skandinaviske Halvöe, Rusland 
og Tydskland frembyde, hvorfor Afhandlingen ogsaa ndbreder Lys over 
disse Forhold for hele det nordiige Europa. Han har derhos sammenlig- 
net de forskiellige Meteorer indbyrdes, saasom Varmen med Fugtigheden, 
begge med Vindene og Lnfttrykket; hvorved de indbyrdes aarsagelige 
Forbindelser blive tydeligere. Den aarlige Middelvarme i Danmark er 
gandske ubetydeligt ringere end 1 Storbrittanien paa samme Brede, men 
höiere end i nogen anden Deel af Jordkloden paa samme Brede (i Kiöben- 
havn 6° 33 R.). Vinteren især er ikke nær saa kold som længere inde i 
Fastlandet, men lidt strængere end i Storbrittanien; Sommeren varmere 
end i sidstnævnte Land, men ikke slet saa varm som 1 det östlige Europa. 
I det hele taget synes Varmefordelingen at være den fordeelagtigste, der 
paa denne Brede kan finde Sted, saavel med Hensyn til Indvaanerne, som 
til Naturfrembringelserne. For det Tidsrum i hvilket meteorologiske Iagt- 
tagelser ere anstillede i Danmark opdages ingen Forandring i Varmefor- 
holdene, og efter de ældre historiske Efterretninger synes det heller ikke 
-rimeligt, at de have lidt nogen væsentlig Forandring. Den aarlige Mængde 
af Regn og Snee i Kiöbenhavn er 20 Tommer 2, 8 Linier Par. M.; den 
er derfor endeel mindre end i Storbrittanien, hvortil vel den stårre Af- 
stand fra Havet og Mangel af Bierge er Aarsag, men rimeligviis større 
end i de mere östlige Dele af Europa. Den störste Mængde indtræffer i 
August, den mindste i Marts og mellem disse to Maaneder aftager og 
tiltager den uafbrudt. Denne Aftagen og Tiltagen i Aarets Löb fölger 
altsaa Varmens Gang, dog saaledes, at saavel den störste Regnmængde 
indtræffer noget efter den störste maanedlige Middelvarme, som den. mindste 
Regnmængde noget efter den mindste Middelvarme. Dette synes ogsaa at 
gielde for det övrige nordlige Europa, hvor ingen særegne Stedforhold 
frembringe Afvigelser. Denne Forbindelse mellem Varmen og Regnen 
forklarer Forf. deraf, at den forögede Varme frembringer en stårre Ud- 
dunstning, men at Bundfældingen af de derved opstegne Dunster noget for- 
sinkes, fordi dertil udkræves en vis Afkiöling af Atmosphæren; og at 
den mindste Regnmængde ei falder sammen med den störste Kulde, fordi 
der da endnu i Atmospheren er nogen Bcholdning af Dunster tilbage. 
ee 
