XXXIV 

Delen opdigtet af den ovennævnte Arnold, og den virkeligen gamle om 
Vermund og Uffo. Nu maatte Saxo anfåre Frode den Fredegode, hvilken 
Sagnet angav som en af de ældste Leirekonger. De faae Træk, der vare 
nöie knyttede til Navnet, har en Islænder paa Saxos Tid forsætligen ud- 
pyntet og bragt vilkaarligen i Forbindelse med de gamle Sagn om Heden 
og Hogne, Asmund og Asvil, Arngrim og hans Sönner. — Saxo synes 
at have modtaget dette, der udgiör hans femte Bog, som et sammenhæn- 
gende Heelt. Da Frode ifålge theologiske Grunde antoges af Saxos Sam- 
tidige at have levet til Christi Tid, troede man her at have et fast chro- 
nologiskt Punkt; den umiddelbare Fålge blev, at alle de foregaaende Til- 
dragelser sattes flere Aarhundrede for höit op i Tiden; den middelbare 
at Saxo, der kavde anticiperet saa mange Begivenheder, og forlænget Tids- 
rummet, kom i Forlegenhed med at udfylde dette i en sammenhængende 
Fortælling: Den siette Bog optages for störste Delen af Sagnkredsen om 
Stærkodder , der ogsaa fremtræder 1 7de og gde Bog. Ikke nogen enkelt 
Saga, har Saxo fulgt, men sågt at forbinde norske, danske, svenske Sagn 
samt gamle Sange og give det mythiske et historisk Anstrôg. Der har 
kun levet een Stærkodder, Ingils Fosterfader, hvem Sagnet siden urigtigen 
lød deeltage i Bravallaslaget. Det faldt Saxo vanskeligt at udfylde Tids- 
rummet mellem /ngild og Harald Hyldetand han hensatte derfor her de 
Sagn om forskiellige Halfdaner, af hvilke han sammensatte Halfdan Bierg- 
grams Historie og Indholdet af fre historiske Ballader, som til hans Tid 
vare i Folkemunde: om Othar og Syritha, Alger og Alvilde, Signe og 
Habor, Guritha og Halfdan. Harald Hyldetands Historie er bygget paa 
ældgamle og i det Hele paalidelige Sagn, men deres mythiske Indklædning 
er siden blevet misforstaaet. Sangen om Bravallaslaget, Saxo har oversat, 
er uden Tvivl fra Begyndelsen af det tiende Aarhundrede. 'Tidsrummet 
mellem Bravallaslaget og Kong Godefred maatte atter efter Saxos Forud- 
sætning blive meget for langt. Det udfyldes især med trende Fortællin- 
ger: om den grusomme Kong Jarmerik, om Longobardernes Udvandring 
under Snio og om Kong Gorms Reise: disse trende Sagnkredse have ind- 
vortes Lighed, de ere samtlige uhistoriske, ældre og yngre Sagn, Tydskt 
og Nordiskt, Hedenskt og Christeligt er i dem blandet paa en Maade, man 
endnu kan paavise. Saxo har ikke blandet disse Bestanddele, men Snios 
og Jarmeriks Historie vare danske romantiske Folkesagn, ikke ældre end 
det ellevte og tolvte Aarhundrede, i hvilke tydske Sagn og danske Min- 
