42 
de saa nöie til Müllers Bestemmelse i alle Dele, da han havde 
det levende Dyr for sig, hvilket kan gotgjöre mig sammes 
Rigtighed. Midterskiven er meget liden, og langtfra ikke 
som paa A. rosea *), da Straaleskaarene lobe paa begge 
Sider dybt ind, og disse med deres Basis komme hinan- 
den derfor nærmere i Midten fra begge Sider. Straalerne 
ere buglede og trinde, mere og mere tilspidsede mod En- 
den til en but Endespids, men ogsaa ved Basis igjen ind- 
knebne (angustati) ligesom ved en dyb Mellemfure mellem 
2 og 2 Radii, som ellers ståde tet sammen; ved Basin 
ere de og mere buglede, og, som det fremviste Exemp., faae 
Udseende af ophöiede Hynder (pulvilli gibbi); som og Muller 
skriver om dem i levende 'Tilstand, og derved bliver Centrum 
desmere fordybet, som en nedtrykt liden Midterskive. Alle- 
vegne er Overfladen hvas (scabra) at fåle paa, formedelst tæt 
ved hinanden siddende dybe Huller, hvis 5kantede Omrande 
ere nuppede ved smaae opstaaende Nupper i 2a 3 Rader 
(granulosi). Disse Huller, som give Stjernen sit Nayn: pertusa, 
ere saaledes in qvincuncem disposita, da en Mellemrand tjener 
tillige for flere, og eet Hul har altid 5 paastödende i Om- 
kredsen, som indringe det i Midten. Det har sig paa denne 
anderledes, end paa A. rocea, deri, at paa Rosea ere Areo- 
le granulose ophöiede, og Omranden fordybet, men paa 
denne kunne Zreole eller den storste Deel fordybede, 

*) L, c. Tab. LXVII 
