72 
som man hos Mennesket finder meget större, og fra hvilken 
de bageste Horn (cornua posteriora) have deres Udlöb; hos 
min Abe vare de kun smaae, og saaes her blot to noget lidet 
fordybede bagtil gaaende Spidser. Herfra böiede disse Sidehu- 
ler sig igien foriil udad, og strakte sig endelig mere skraae 
nedad, for at danne de nederste Horn (cornua inferiora). 
I disse Sidehuler ligge de samme Forhöininger som hos Men- 
nesket. Jeg fandt nemlig i de överste Horn de saakaldte stri- 
bede Forhöininger (eminentie striate) som vare meget stærk 
hvelvede, og af samme Farve som Hjernebarken, dernæst de 
halveirkelformige Marvstriber (tæniæ semicirculares) meget 
tydelige og af hvid Farve, og endelig Aarefletningerne (plexus 
choroideus) fortil meget spidse og tynde, men bagtil og udad 
bredere, saa at de tildeels bedække Seehdien. Af Seehoiene 
(Thalami opticorum) bemærkedes derfor kun en meget liden 
Deel. I den bageste Deel af Bugten, hvor, som for erindret, 
hos Mennnesket de bageste Horn udgaae, saaes her to smaa 
glatte hvide marvede Forhöininger. I de nederste Horn vare 
Aarefletningernes Fortsætninger. Söehestefödderne (pedes Hip- 
potami) meget tydelige, havde ligeledes paa deres forreste 
Ender to til tre smaa Knopper, og bleve indentil bedækkede - 
af Hvelvingens bageste Stölter, som ligge aldeles låse paa dem 
og ere temmelig brede. | 
Den marvede Skillevæg, som deler begge Sidehuler fra 
hinanden, og kommer fra Foreeningsmarven, var vel tydelig, 
dog ikke saa stor eller bred, som forholdsyiis hos Mennesket; 
den er igjennemskinnende, men jeg kunne ei bemærke nogen 
