73 
Huulhed (ventriculus septi s. quintus cerebri) i dens forreste 
Deel, 
Hvelvingen (Fornix) var bred bag til, men i det den gik 
fremad bley den efterhaanden smallere, og endte sig tilspidset 
med sin forreste Ende imellem de stribede Forhöininger. Efter 
at dens Hvelving var igjennemskaaren og oplöftet ved begge 
dens Ender saaes paa den nederste Flade af det bageste Stykke 
en rundaglig glat Forhöining, hvilken, da denne Deel af Hvel- 
vingen blev mere tilbagetrykket og ophævet, tabte sig og da 
bemærkede man tydelig en tresidet Fordybning, som var glat 
og uden Striber. : De bageste Støtter af Hvelvingen (crura 
posteriora) ere i Forhold til Menneskets bredere, bedække næsten 
heelt den bageste Deel af Seehöiene, og siden, naar de ere 
komne i de nederste Horn af Sidehulerne, Söeheste — Föd- 
derne. De forreste Stotter (crura anteriora) ere vel mindre, 
men de böie sig meget tydeligt, krumme sig tilbage, og tabe 
sig tilsidst i den halvcirkelformige Marvlinie, som sees paa den 
överste Rand af Seehöiene. 
Hiernens överste Lönkrog (recessus superior cerebri) 
var ogsaa meget tydelig, blev, ligesom hos Mennesket, större 
bagtil, og viste sig först fuldkommen efter at Hvelvingens ba- 
geste. Deel var bleven stærk tilbageböiet. Den findes altsaa in- 
desluttet imellem Hvelvingen, den forreste Deel af den lille 
Hjerne, Seehdiene og den marvede Klappe som dækker 
Vandlederne til den fierde Hiernehule. I denne Lönkrog saaes 
strax under Hvelvingen Fortsættelsen af Aareflætningerne fra Si- 
dehulerne, som forene sig bagtil og udbrede sig i hele Lön- 
krogen. Efter at denne Aarefletning var bleven boritaget, saaes 
Vid. Sel, phys. Skr. II. Decl 1823. K 
