74 
Kroekjertelen (glandula pinealis); den var rund, af hvidblaa 
Farve, og lidet gjennemskinnende; der sporedes i den ingen 
sandagtige Gryn, hvilke sædvanlig i den voxne Alder findes 
hos Mennesket.  Sechôiene (Thalami nervorum opticorum) 
saaes tydelig for ved Kronkjertlen; de vare ikke fuld saa stærk 
ophöiede og hvide som hos Mennesket, havde paa den bageste 
Rand trende smaa Forhöininger, og lagde sig aldeles tæt til- 
sammen, saa at det syntes som om de vare et Legeme der 
ikkun var afdeelt ved en Fure. Under og hag ved Kronkjert- 
len saaes, uden at man behövede at ophæve Hiernen, det 
överste Par af de firedobbelte Höie (eminentia quadrigemina) 
meget tydeligt. 
Ved at bôie Seehöiene fra hinanden, blev deres Foreening 
kjendelig; som det syntes mig var den meget stærkere end hos 
Mennesket, thi de inderste Flader vare saa stærk forenede i 
deres hele Længde forfra bagtil, at jeg maatte endog bruge 
Kniven for at skille dem fra hverandre. Denne Foreening, som 
kaldes den mellemste eller Seehdienes (commissura interme- 
dia), skeer ved det graae Væsen, hvormed begges Overflader ere 
tyndt overdragne, undtagen paa den ôverste Rand af Höiene, 
hvor der saaes en fiin hvid halveirkelformet Marvstribe (stria 
semicircularis medullaris), der begyndte med de forreste Stöt- 
ter di Hvelvingen, og endte sig med Kronkjertelens Marvstilke. 
Kronkjertelens Marvstilke (pedunculi glandulæ pinealis) ere 
som hos Mennesket korte, og nogenledes pyramideformede, 
saaledes at de ere tykke hvor de begynde fra Seehöiene og blive 
alt mere tynde og næsten spidse, der hvor de fæste sig paa 
~ 
