eee 
af den nederste Deel af Nakkebenet, inden for Vorteforhöinin- 
gen. Jeg har bemærket denne Drivt hos alle de Individer 
af denne heromtalte Abeart i höi Grad, men mere hos 
Han- end som hos Hun-Aberne, dog hos somme af de för- 
ste mere end hos andre. Alligevel ville vi ikke kunne finde 
nogen Forhöining paa det anförte Sted af Skallen, som bestemt 
frembragt af den indenfor liggende lille Hierne. Hos den ene 
saavel som hos den anden, findes denne nederste Deel af Nak- 
kebenet flad, forsynet med de fremstaaende Rande og Knoppe, 
hvorpaa de dybtliggende Nakke- og Hoved-Muskler fæste sig. 
Et Sted findes ikkun som er noget forhöiet og mere glat end 
den övrige Deel, nemlig meer udad ner Vorte-Forhöiningen; 
men denne Forhöining kommer af en dyb Fure paa den inder- 
ste Flade, hvori 'T'yerblodlederen ligger, og paa hvilken altsaa 
den lille Hjerne ei kan komme til at virke. Man antog ogsaa 
at denne Forhöining paa Hovedet fandtes hos saadanne Dyr 
som viiste en stærkere Kiönsdrivt; men hvorledes kunne den opda- 
ges ved levende Individer, saavel hos Mennesket som hos 
Aben eller andre Dyreslægter, da her ligger en saa stor Mængde 
af Muskler, som forhindrer at man ei kan finde den? 
Vi kunne derfor ei heller i alle 'Tilfælde rette os efter 
udvortes Kiendemærker, og f. Ex. ei med bestemt Vished slutte, 
at naar et Individ har en tyk Hals, at Kiönsdrivten ogsaa ved 
samme skulle være stærkere end hos andre med en smal Hals. 
Man sluttede at fordi Aben er meget geil, den da skulde paa 
det angivne Sted have’ Organet for Kiönsdrivten; men efter 
det anförte findes saadant Organ ei paa Åben, og iblant de 
Hierneskaller som jeg har af forskiællige Abearter, har ingen 
