est. 
mere svag, og naar den ikke aad eller drak, sad den næsten 
bestandig og holdt Foden paa Hovedet; den döde endlig mod 
Enden af denne Maaned. | 
Det traf sig at Dr. Gall havde seet Åben syg, og ön- 
skede at naar den döde, han da maatte were tilstede, naar 
jeg anatomerte Dyret; thi han havde ei endnu seet en Abes 
Hjerne. Han kjendte den altsaa ikke af egen Erfaring, og dog 
udbröd han ved adskillige Leiligheder i sine Forelæsninger: 
saaledes er det ved Aben! 
Hjerneskallen blev afsauget og efter dens Borttagelse saae 
man Aarsagen til Abens Dåd. Denne var: at der laae under 
den haarde Hjernehinde, paa den höiere og forreste Deel af 
Hjernen, en Klump sammenlöbet Blod, i Omkreds saa stor 
som en Valnöd, som havde trykket denne Deel af Hjernen saa- 
ledes sammen, at efter dets Borttagelse, Hjernens Overflade her 
var-stærk fordybet, og Hjerne- Massen stærk sammentrykket. 
I öyrigt fandtes Farven og Hjernens Substantser naturlige. 
Hos Mennesker har man vel undertiden. fundet i Hjer- 
nens Substants forhærdede Legemer eller Ansamlinger af Blod 
eller andet, som efter Rimelighed at slutte ved deres fårste 
Begyndelse ei have viist noget Tilfælde, men dette maae til- 
skrives den langsomme Fremgang af Valdets Indvirkning og 
at Hjernen lidet efter lidet er bleven vant til. den Forandring 
som derved nådvendig frembragtes, og kunde altsaa taale en 
Sammentrykning, uden at derfor dens Forretninger hastigen 
bleven forstyrrede. — Men bliver et saadant Tryk. ved og til- 
tager i Styrke, da ville vi'altid finde, at Forretningerne mere 
eller mindre lide, og at Döden paalülger. — En anden Sag 
