98 

imod ei at gide æde, ja for de store vise de endogsaa en Slags 
Frygt. Kan de faae fat paa smaae Kyllinger, eller giver man - 
dem Muus, saa pille de først Fiederne eller Haarene af dem, 
sönderrive dem med Tænderne, og æde dem raae med-me- 
"gen Velbehag. 
-Lugtenerverne ere hos Åben stôrre end hos Mennesket, 
men dog Lugten ikke forholdsmæssigen stærkere hos dem. De 
undersöge vel. forst ved Lugten deres Mad og Drikke ligesom 
andre Dyr, men de ere alligevel iblandt Pattedyrene de, som 
have den mindste Lugt; thi de kan ei nöie bestemme, om de 
kan eller vil æde det man giver dem eller ei, da de ofte, 
forst efter at de have belugtet noget, smage det, og naar det 
ei behager dem, kaste det bort. Dette er ikke Tilfældet med 
andre Dyr, saasom med Heste, Faar, Køer, Svin og flere, 
hvilke ei æde af de Planter, som de ved Lugten erkjende at 
være dem imod (naar de nemlig ere i en Egn hvis Plante Be- 
boere de kiende). Naar man kaster til Hunden to Stykker 
sammenrullede Papirer, af hvilke det ene indeholder et Stykke 
Bröd eller Kiöd, og det andet intet, vil den ved Lugten meget 
let kunde kiende, i hvilket Papiir der er bleven Kidd eller Bröd 
indyiklet, og vil giöre sig Umage for at faae det opruliet, da 
den derimod lader "det andet ligge. Aben derimod undersöger 
dem begge to, og opruller dem. Dette beviser. at Lugten er 
svagere hos Aben end hos Hunden. 
Synet synes at være skarpere hos Åben end hos Menne- 
sket. Seenerverne ere ogsaa forholdsmæssig stôrre. I det 
mindste see de langtfra bedre; da de i en temmelig Frastand 
