III 
ningen har hint Salt en Lugt som forekommer mig noget lög- 
agtig, hvilken maaske hidrörer fra et Stof, som opstaaer i 
meget ringe Mængde ved en Destruction af et af de andre Stof- 
fer. Ved nogle Ganges Omkrystallisering forsvinder denne Lugt 
saa godt som aldeles. 
§. 9- ; 
Det, som anskyder, efterat noget af Vædsken er destil- 
leret, i temmelig store, som oftest spydformige Krystaller, -og 
som er uoplöseligt i Vand, er Svovel, sandsynligyiis blot for» 
urenet af noget Svovelcyan, I Vædsken have disse Krystaller , 
som ovenfor er anfårt, en meget blegguul Farve, men efter at 
være vel afvaskede, og derpaa törrede i Luften, have de 
svovelguul Farve. Ved at opvarmes i et Glasrör forholder Mas~ 
sen sig som Svovel, men efterlader noget kulagtig. Ved Kog- 
ning med en Kalivædske oplöser det sig temmelig langsomt, 
Efter at være blandet med saameget falpetersyret Blye, at der- 
ved ei længere fremkommer et sort Bundfald, giver den fra- 
filtrede Vædske kun yderst svage Spor af Svovelblaasyre. 
$. 10. 
- De Krystaller, som udsætte sig ved Vædskens Beröring 
med Luften ($. 6) ere af samme Natur, som de der anskyde efter 
den förste Destillation. Den derved affarvede Vædske indehol- 
der næsten blot syovelblaasyret Ammoniak forureniget af hin 
Syovelforbindelse. Man kan derfor med Lethed her erholde 
hint Salt som Biproduct i temmelig stor Mængde, ved at ind- 
torre Vædsken og overgyde Massen med Vand; hvorefter Syoy- 
let forbliver uoplåst. 
