112 
G. 11. 
Det Stof, som först udskiller sig i tilsluttede Kar, dels 
som fiederformige Krystaller, dels som en stövagtig Masse, og 
som hæver sig over Vædsken og udsætter sig Överst i Glasset ($. 2) 
ligner i adskillige Henseender den Sammensætning som Bar- 
zelius erholdt ved at sammenbringe Ammoniakluft og Damp af 
Svovelkulstof*), men som paa denne Maade frembragt, ei vi- 
ste ringeste Tegn af Krystallisation. Jeg vil indtil vidre be- | 
skrive det under Nayn af det rödblivende Salt, 
CE 
Bringes dette Salt uden videre udaf Vædsken paa Papir, 
og presses, saa bliver Farven üieblikkelig mörkere og gaaer 
derpaa 1 faa Secunder over i rödt. Saltet drager med det 
samme stærkt Fugtighed til sig; men ‘fordunster tillige i tem- 
melig kort Tid aldeles. Det har en tydelig ammoniakalsk Lugt, 
strax efter at være taget frem i Luften; denne Lugt bliver 
efterhaanden .sterkere og tillige stærk svovelbrinteagtig. 
Denne Forbindelse hörer altsaa til det Slags, som legge en 
betydelig Hindring i Veien for en sikker Bestemmelse af deres 
Natur, efterdi det ei taaler Beröring med Luften uden öieblik- 
, keligt at forandres. Ved Hjelp af Svovelæther, kan denne Hin- 
dring imidlertid betydeligt formindskes, ligesom Saltet derved 
ogsaa nogenledes kan befries fra fremmede Stoffer. Det er 
nemlig kun langsomt og i ringe Mængde oplöseligt i denne 
Vædske, da derimod de andre Forbindelser som omgive det i 
Blandingen dels meget let, dels temmelig let optages af Æthe- 

*) Affdig. i Fys. Chem, 0. M. 5 D. S, 257 o. fl. 
