154 

er tydelig naaleformigt krystalliseret, synes at være Blaasyre- 
Ammoniak. Der danner sig intet Kulsyresalt, eller Svovelsyr- 
lingsalt ved denne Destruction; hvoraf vel temmelig sikkert 
kan sluttes, at Saltet ei indeholder chemisk bundet Vand. 
Det olieagttge er Svovelkulstof. 
Luften er Svovelbrinte blandet uden 'Tvivl med Qvælstof 
og Cyanogen. Den har ikke det ringeste af den Löglugt, som 
fremkommer ved Destruction af Xanthogenforbindelserne. 
§. 29. 
At den gulagtige, eller reitere graabrungule Masse, som, 
bliver tilbage ved begyndende Rödblödningen i ikke ubetydelig 
Mængde, ikke er Svovel, er af sig selv klart. Fålgende gi- 
ver en noget nærmere Kundskab om dette Stofs Beskaffenhed. 
Det er temmelig haardt, men lader sig uden Vanskelighed 
rive til Pulver. Vand og Alkohol ere uden Virkning derpaa; 
heller ikke synes det at loses af Kulsvovle. Af Saltsyre an- 
gribes det ei synderligt, og af Salpetersyre ved Hielp af Varme, 
destrueres det kun yderst vanskeligt. Men i concentreret Svo- 
velsyre udblåder det sig, og synes ogsaa, selv ved almindelig 
Temperatur, at oplåses deri. Det lader sig kun vanskeligt 
antænde, hvad enten det opvarmes stærkt i Luften eller brin- 
ges lige i Spiritusluen: ved Forbrændingen giver det stærk Svo- 
velsyrling- Lugt. Ved en meget hæftig og vedholdende Hede i 
tilsluttet Apparat synes noget at sublimere sig uforandret, men 
en Portion at destrueres. Kalivædske virker yderst vanskeligt, 
endog ved at koges længe med et fint Pulver deraf. Men ind- 
koger man Vædsken aldeles dermed, varmer det derefter 
temmelig stærkt, og derpaa overgyder Massen med Vand saa 
