168 
ledes, at den kunde dyrkes, hvilket alligevel ikke er skeet 
hidindtil. 
En anden lignende Dal synes at ligge imellem Fundings- 
fiord og Nordskaale; til samme Slags Dale maa ogsaa alle 
Sunde henregnes, der adskille de forskjellige Öer. Hvis Van- 
det stod 500 Fod höiere, vilde Dalen imeliem Qvalvig og Saxen 
være et Sund, og Nordstromöen en ‘Oe for sig selv. Alle 
Botnir derimod vilde ikkun være Fjorde. 
Hvor man paa Kysterne ikke har bratte Forbjerge, der 
finder man en Mængde Huler, der undertiden gaae meget dybt 
ind i Klippen. De ere alle meget uregelmæssige, med en Mængde 
fremspringende Hiörner af den Steenart, hvori deligge. Indvaa- 
nerne ville ugjærne gaae med deres Baade ind i Hulen, det er 
ikkun mueligt ved den allerroligste Söe, men selv da kan Vei- 
ret overordentligen hurtigt forandre sig, og allerede smaae Böl- 
ger blive meget farlige i disse Huler, da Vandet, i det at Böl- 
gerne tilbagekastes fra alle Sider, kommer i en saa svingende 
Bevægelse, at man åkke kan regjere Baaden. Den berömteste 
Hule er Zeolithulen paa Naalsöe, der, omendskjöndt den ligger 
ved Kysten, dog er tör; den har Lighed med et aabent Gab, 
og dens Dybde kjender man ikke, men den bliver tilsidst saa 
snæver, at man selv krybende ikke kan komme længere frem. 
De mange meer eller mindre bratte Forbjerge ved Såen, 
Hamrene inde i Landet, Aaernes undertiden dybt indskaarne 
Seng, og overhovedet den ubetydelige Jordbedækning paa Fær- 
derne gjör det lettere der at forfålge Bjergenes Struktur og 
Steenarternes Udvikling, end paa de fleste andre Steder, hvor 
