169 
ellers ingen Bjergbygning har tilgjængeliggjort Fjeldenes Indre. 
Öernes Natur selv, i det at Havet sætter en naturlig. og nåd- 
vendig Grændse for den altfor vidt udstrakte Forskning, der 
ikke sjeldent förer til et uklart Resultat, gjör Undersøgelsen 
lettere, fordi den begrændser den. Paa den anden Side bliver 
Tilbageförelsen overordentligt vanskelig, naar ikkun en eneste 
Samdanning findes i en Öegruppe, og vanskeligere endnu, naar 
der ikke er et fuldkomment Analogon bekjendt til samme. 
Dette er Tilfældet med Fxröerne. — Hovedmassen af de 
fleste Fjelde er en Steenart, der, omendskjöndt meget forskjel- 
lig i dens udvortes Udseende og Characteer, og i de Minera- 
lier, den indesluiter, alligevel, som det synes, overalt er af 
samme Natur. I mange Afændringer kan man kalde den Ba- 
salt, thi den har de fleste af de Characterer, man tilskriver 
denne Proteus — Bjergart, den er mörkegraae indtil sort, har 
et splintret Brud med smaae skimrende Puncter, den er seig, 
‘den klinger noget ved Hammerslaget, den smelter noget van- 
skeligere end Feltspath for Blæseråret til et sort Glas, den for- 
vittrer til Leer, den har hyppigen i det Store söileformige Af- 
sondringer. Men andre Variteter ere lyse askegraae med jordagtigt 
Brud, aldeles ikke skimrende, lette at sönderbryde, uden Klang, 
de ligne Vakken nogenlunde; denne Varietet har altid Man- 
delsteenstructur. Imellem disse ere utallige Modificationer i de 
af Cohæsionen afhængige Characterer, medens de- chemiske 
blive sig ganske lige: i det mindste forsaavidt man kan slutte 
sig til det ved Forholdet for Blaseröret. 
Ligesaa forskjellig er Steenarten ogsaa med Hensyn til 
Fårveafændringerne, der ere afhængige af Jernets Iltningstilstand. 
Vid. Selsk. phys. Skr, II Deel 1824. ¥ 
