176 
Masser af nedstyrtede Steen, som Porphyren, blot ere dens 
Klipper ikke saa skarpe, dens ‚Tinder ikke saa takkede som 
ved Porphyren. 
Inde i Landet paa Suderöe er dens Udstrækning natur- 
ligviis ikke saa stor, som ved Kysterne. Paa Qvönnafjeld be- 
dækkes den i en Höide af 1800 Fod af Kullene og dermed 
begynde de nyere Dannelser. Længere imod. Nord findes de- 
res Grændse allerede ved 800 Fods Höide i Skrænten til Tran- 
gisvaags Dalen, og jo höiere imod Nord, desto lavere bliver 
naturligviis dens Grændse, indtil man paa den Deel af Oen, 
der ligger nordenfor -Qualböe — Eide, ikke mere finder Spor 
deraf. Det samme er og 'Tilfældet paa Myggenæs, hvor Kul- 
lene midt paa Oen forékomme i en Höide af 1000 l'od over 
Havet. 
Jeg har undersågt denne Formation meest fuldstændigt 
paa Suderöe, hvor hele Kysten viser foriræffelige Gjennemsnit. 
Doleritlaget bestaaer af Afvexlinger af en Mandelsteen, hvis 
Basis er graa af Farve, mere eller mindre nuanceret ved Guult, 
Rödt og Grönt, og af en basaltisk Steenart af sort Farve. Ba- 
salten indeholder ikke sjeldent tydelige Masser af bladet Feld- 
spath, men er derfor ikke porphyritisk, man seer, at det blot 
er Hovedmassen, der hist og her har udskilt sig renere, men 
disse rene Partier tabe sig igjen gradviis, og have aldeles ikke 
de begrændsede Krystaller, vi saa overordentligt hyppigen see 
i de senere Dannelser. Den er paa mange Steder afsondret i 
Soiler, som f. Ex. ved Frodböe, hvor der findes et herligt og 
allerede beskrevet Basaltparti, eller ved Sumböe, hvor der fin- 
« des en Mængde smaa Gsidige Sdiler, der i deres Gruppering 
