186 

var ikke istand til at overbevise mig om de to Kullag ogsaa 
her findes forenede. 
Faldretningen i Kulgruben paa Præstfjeldet er 5 — 4° 
O. N. O.; drage vi fra Kullene ved Rossarauk, der ligge om- 
trent 1000 Fod höit, en Linie til det nærmeste Sted, hvor 
Kullene ligge i Havets Niveau, det er, lodret paa deres Stryg- 
ningslinie, saa træffer den paa Qvönnabotnir, omtrent 4 Mül - 
eller 18000 Fod og vi have et Forhold som 18: 1 = 1: 0,05555; 
men Vinkelen til Sinus 0,05555 er 5° 11° 
Drage vi fra den sydligste Kulgrube ved Qvalboe i en 
Höide af 500 Fod en ret Linie til Kullets ideale Niveau mellem 
Kiôdenæs og Qvalböe derer 3 Miil lang, saa have vi 9: 0, 5 
hvilket er samme Forhold; drage vi en Linie fra Kullet ved 
Qvönnafjeld 1700 Fod höit til Kullet ved Frodböe $ Mül, saa 
have vi 300: 17 = 1: 0, 057 hvilket er Sinus til 5° 19°. 
Ikke fuldt saa godt stemme de to andre Jagttagelser fra 
Tuanahelgafjeld og Ordevighotnir, der give en Vinkel af 4° 29/ 
og 4° 40. Men Stederne ere ikke angivne paa Kortet, jeg 
kunde derfor blot såge at bestemme dem ved at sigte efter Com- 
passet, der ikke kan give et nöiagligt Resultat. 
Foruden disse directe Iagitagelser, kunne Kilderne end- 
nu tjene til at udfinde Kullaget paa de Steder hvor man hid- 
indtil ikke har opdaget det. Ved Kulgruberne paa Ost - Skren- 
ten af Præstfjeldet vælde overalt Kilder frem, hvortil Grunden 
ligger i det Lag af hærdnet Leer og af Skifeerleer, der for- 
hindrer Vandet, som er trængt igjennem Doleritens Spalter, 
fra at synke dybere ned, men tvinger det til at finde en Udvei 
til Siderne; fra disse Kulgruber kan man forfålge en Krands 
