205 
og Mjalfjeldet fylder det den övre Deel, og er tydelig at iagt- 
tage i dets Leiring med de derover liggende Schichter. Grön- 
stenen, der danner Laget, bliver mere fiinkornet, men hverken 
den eller Porphyren synes ellers at lide den mindste Foran- 
dring. Dalen er tildeels brolagt med de graae Hoveder af Söi- 
lerne, og ikkun ubetydeligen har Vegetationen kunnet udvikle 
sig imellem samme. Gaaer man længere imod Nord, finder man 
paa Skjalling - Siden af Dalen imellem Skiallingfjeldet og Lei- 
numfjeldet den meest fuldkomne Oplysning om dette mærkvær- 
dige Lags Sammensætning. De -enkelte Sdiler ere nemlig for- 
enede til store Süiler af 50 — 100 Fod i Gjennemsnit, der 
igjen have en skallet Afsondring og derved en eliptisk Over- 
flade. Fig. IX. Dette Udseende har jeg ikkun seet paa dette 
Sted, men jeg har heller ikke paa andre Steder fundet Leilig- 
hed til at iagttage saa store Flader af Söilernes övre Ende. 
Paa Nordsiden af Mjalfjeldet gaaer Laget ned i Dalen ved 
Øreringe, dev. bliver afskaaren ved et lille Bjerg, paa hvis 
anden Side, imod Vesten det ikke findes igjen, men i dets 
Sted Porphyr. 
I en Bek ved Nordfoden af Skjællingfjeldet, finde vi 
” Laget igjen i en ubetydelig Höide leiret paa Porphyr, men 
uden at have forandret samme. 
Af disse Iagttagelser fölger: 
. Grånsteenlaget danner Toppen af Leinumfjeldet, Mialfjel- 
det og Nigvafjeldet, det har paa disse Steder en Höide af om- 
trent 1800 Fod, det sænker sig derfra under en meget stor 
Vinkel imod Vest; imellem Sumfjeld og Skjallingfjeld har det 
ikkun 1550 Fod, imellem Leinumfjeld og Skjalling ikkun 1000 
Fod. Ved N. V. Foden af Skjallingfjeld har det ikkun en 
