299 4 
Lufts nederste Grendse. Det begreendsende Qviksölvs Overflade 
er nemlig hvelvet, men ikke altid lige stærkt. Man har under 
Iagttagelserne sögt at inddele Hvelvingen efter Oiemaal i to Dele 
af lige Rumfang; men Forsögenes Udfald vise noksom, at man 
har taget den överste Halvpart for liden, eller med andre Ord 
tillagt Luften for lidet deraf. Uden denne Feil vilde Forskjel- 
lene været blevne mindre, og have vexlet mellem + og —. 
" Dette fraregnet ere Forskjellene saa smaa, som man kunde vente 
dem i [slige Iagttagelser, hvor man ingen Nonius kan bruge. 
Luftsôilens Længde var f. Ex. i det sidste Forsög 25 Linier; 
havde den været antaget 25 Linie længere, saa var Rumfanget 
== soo större, fülgeligen var Afvigelsen bortfalden. I det næst- 
sidste Forsög, hvor Afvigelsen var, slörst, var Luftsüilens 
Længde 28 Linier. Her belöber sig Feilen til 0,56 Linie; men 
da denne Iagttagelse ligger mellem to Andre, hvis Afvigelser ere 
meget ringe, saa sees det let, at den ikke giver Anledning til 
nogen Indvending mod den almindelige Lov. 
For at undersöge Luftens Sammentrykning ved stôrre Kræf- 
ter, have vi gjort Brug af Vindbössekolber. Hans Majestæt 
Kongen, hvis oplyste Kjærlighed til Videnskaberne altid opmun- 
trer og underståtter deres Dyrkere, havde den Naade, dertil at 
bevillige Brugen af sine egne, fortreffelige Vindbössekolber og 
Ladningsmaskine, hvortil endnu kom Laanet af en stor og dog 
meget fin Vægtskaal fra Fredriksværk. Vi begyndte med at be- 
stemme hvor meget Vand en saadan Kolbe kunde optage; hvor- 
efter vi beregnede Mængden af den Luft den indtog i sin na- 
turlige Ligevægt med Atmosphæren. Den Kolbe, hvoraf vi især 
gjorde Brug, indeholdt 0,891 franske Grammer Luft, ved et Tryk af 
Pp2 
