XXVII 



«en. ^Deres Undcrsögelser stemme fuldkomment ovcreens i Hovedsagen ; 

 hvorimod Afvigelserne ikkun ere fremkomne derved, at de særskiidt sögte 

 efter forskjellige, men mindre vigtige Bestanddele, saaledes at Analyserne 

 udfylde hinanden. De liave Begge fundet at Hovedhindemiddelet er en 

 Forbindelse af Jernforilte med Jerntveilte og nogen Kulsyre, at Kalken fo- 

 rekommer i meget forskjellige Mængder, og maaskee blot hidrörer fra Skal- 

 ferne; at derimod Phosphorsj^ren aldeles mangler i Bindemiddelet selv. Ved 

 at behandle den jernrige Masse med Saltsyre tilbageblive hine Sandkorn i 

 betydelig Mængde. Bindemiddelet indeholdt efter Prof. Zeii^e ingen i Syre 

 oplöselig Leerjord, og heller ikke indeholde de blaagrönne Pletter noget 

 Kobber, som man efter Mængden af Knappenaalene skulde have ventet. 

 Derimod fandt Prof. Forchhammer temmelig meget Manganilte i Bindemid- 

 delet, ligesom han ogsaa formoder at Jerniltet tildeels er chemisk forbundet 

 med Kieseljorden, thi naar den med Syrebehandlede Breccie koges med kulsurt 

 Kali saa oplöses Kieseljordj Jernkies forekommer ofte paa enkelte Steder 

 udskilt. 



Flere Sandsteen- og Brecciedanninger fra den Jordperiode, i hvilken 

 vi leve, ere velbekjendte; de foregaae saavel i Ferskvand som i Söevand. 

 Den bekjendteste Ferskvandsdannelse af dette Slags er Myrmalmen, med 

 dens Breccier og Sandstene. Da den Mening havde været y ttret , at den 

 her omhandlede Breccie kunde henhore til denne Classe, blev dette taget i 

 Overveielse. 



Ligesom Myrmalmen paa mange Steder udgjor et meget grovkornet 

 Conglomérat af rullede Steen , saaledes finder et lignende Forhold Sted i 

 denne Breccie. Jern er Hovedbindemiddel i Myrmalmens Breccie, og det 

 samme Metal forener Blandingsdelene i Helsingöers Breccie. Myrmalmen 

 antages med Rette at være dannet i vor Tid, hvilket ligeledes er afgjort 

 med den anden Danning. Endelig have Begges Lag, som det synes, samme 

 Tykkelse. 



Men foruden det, at man hidindtil aldeles ikke kjender nogen Myr- 

 malm, fremkommen i Söevandet, ligger den störste Forskjel deri, at den 

 chemiske Analyse betegner Myrmalmen som et overbasisk phosphorsuurt 

 Jerntveilte-llydrat, medens Bindemiddelet i Breccien fra Helsingöers Havn 

 er Jernforilte, forbunden med Jerntveilte og Kulsyre, m^n uden Phosphor- 

 syre. Den uhetydelige Mængde phosphorsuurt Jern., som forekommer her, 

 horer ikke med til Bindemiddelet. Hvor stor derfor den udvortes Lighed 



4* 



