XXXIV 



Det forste Spor til at Saxo liar "benyttet noget skriftligt, er det lian anforer 

 af Knuds Gaardsret. 



I Bemærkningerne til den ellevte Bog oplyser Forf., Iivad der for- 

 anledigede, at Svend Estrithsens Sonner fulgte iRegjeringen efter hinanden^ 

 livilke de Love vare hvorved den uduelige Harald Hein gjorde sit Minde 

 saa elsket, og livori det Særegne i Knud den Helliges Lovgivning bestod. 

 Han viser, at Forræderen Blak, er rimeligviis den samme som Eyvind Stejra 

 eller Pigro, 



I Undersögelserne over Erik Eiegods Regjering, i tolvte Bog, vises 

 Beskaffenlieden af det forste Tog mod Venderne, som Llev foretaget ved 

 hans Tiltrædelse til Regieringen, og at Kongen selv ikke har taget Deel deri. 

 Forf. söger at oplyse hvad der gav Anledning til Kongens Pillegrimsreise. 

 I den trettende Bog, der indeholder Kong Nielses ni og tyve Aars 

 Regiering, mærker man at Saxo nærmer sig sin egen Tid j hans Fortælling 

 hliver mere sammenhængende og omstændelig. Forf. opholder sig derfor 

 ikke i denne Bog, som i de foregaaende, ved hvert enkelt Træk, men ikkun 

 ved dtt, hvori der forekommer noget afvigende fråde andre Skribenter. 



Prof. Dr. J. Moller R. af Dbr. har forelæst nogle Afsnit af Kong 

 Christian den Sjettes Historie; men disse Afhandlinger ville ikke blive 

 optagne i Selskabets Skrifter, efterdi de udgio're Bestanddele af et större 

 Værk, som Forfatteren, ved Adgang til de offentlige Archiver, har seet sig 

 istand til at udarbeide. Da Christian VI. fordrede, at alle Sager skulde 

 ei blot mundlligen refereres, men skriftligen forelægges liam, og da han 

 selv har opsat sine Resolutioner i de vigtigere Anliggender, og endelig hele 

 sin R^egjcring igjennem daglig skrevet Breve til sine Coliegier og höie Em- 

 bedsmænd , seer hans Historieskriver sig forsynet med en sjelden fuld- 

 stændig Materialsamling , af hvis Benyttelse det vil fremgaae, at Christian 

 VI. ei alene var saare arbeidsom og sainvittighedsfuld i sine Regentpligters 

 Opfyldelse; men ogsaa i Almindelighed heldig, saavel i Valget af sine Mi- 

 nistre og övrige Embedsmænd, som i sine egne Beslutninger; thi det er 

 vist, at denne Konge regjerede selv, og undertiden endog ved de vigtigste 

 Leiligheder gjorde sin Mening gjældende, tvertimod sine Ministres Raad. 

 Dette var f. Ex. Tilfældet med de hidindtil saa urigtigen bedomte For- 

 handlinger og Anordninger om Værnepligten. Man har bebreidet denne 

 Konge og hans Ministre, at de afskaffede Frederik IVdes Landmilice og at 

 de j)aa ny indfor te Vornedskabet; det forste Factum er sandt, men det sidste 



