LTII 



mer lange i Brændeviin op"bevarede Individuum, Iivis uparrede Finner have 

 folgende Antal af Straaler; 1ste Rygfinne 12 tynde böielige Pigstraaler; 

 2den Rygfinne 24 enkelte, for det meste articulerede, Straaler ; Gadborfinnen 

 25 Straaler af samme Slags. Dette store Antal af Straaler er ligeledes 

 fremmed for Coitus, og endnu mere for AspidopJwrus. 



De nordlige Have imellem Asien og Amerika paa den ene, og Eu- 

 ropa og Amerika paa den anden Side frembringe den Ulkegruppen under- 

 ordnede Slægtsform Aspidophorus Lacep : eller Agonus Bl., af hvilken Cu" 

 vier opstiller i sin histoire de poissons 4de Deel ni Arter. Der forekom- 

 mer i denne Slægts geographiske Fordeling, saaledes som den hidindtil efter 

 Forfatterne er antaget i Systemet, en paafaldende Anomalie. Den eneste 

 europæiske Art forekommer fra den Biscaiske Bugt til det nordlige Island 

 sex Arter udbrede sig fra de nordlige japanske Oer til Kamschatka, tvende 

 derimod, Aspid. decagonus og monopierygius, skulde findes i det tropiske 

 Hav i Indien. For to Aar siden erholdt Forfatteren af Kjöbmand Monrad, 

 som vendte tilbage fra Julianehaab, en der fanget Aspidophorus , som han 

 godtgjorde at være Blochs A, decagonus. Exemplaret er kun torret, dog 

 er Overeenstenimelsen med Blochs'Fi^nv altfor stor til ikke strax at kjen- 

 des. ïiyox\iat Fabricius har haft denne Fisk for Öine, da han angav 

 Cottus ÇAspid.) cataphractus som en grönlandsk Art, kan endnu ikke be- 

 stemmes, imidlertid er saa meget klart, at de faa Ord som han iöjer til de 

 af Systemet udskrevne Artskjendetegn, vise hen paa en anden Art, end den 

 af hvilken Navnet er laant. Ogsaa af Aspid. monopierygius besad Forfat- 

 teren siden to Aar flere torrede Exemplarer, hvilke vare ham givne, som 

 hjembragte fra Grönland, men saa stærkt virkede Blochs udtrykkelige Ord 

 som ikke blot anfore Havet ved Tranqvebar, som denne Arts Opholdsted, 

 og König, som dens forste Opdager, vaexi endog beraabe sig paa denne ved 

 Angivelsen af Fiskens Næring, at denne nye mærkværdige Localitet blev 

 tilbageviist, indtil Dr. Pingel i Efteraaret 1829 hjembragte et Exemplar, 

 som blev fanget under hans Ophold vedFrederikshaab, og af ham selv ned- 

 lagt i Brændeviin. Siden har Museet erholdt et andet Exemplar fra Grön- 

 land opbevaret paa samme Maade. Individuerne derfra stemme ganske 

 overeens med Blochs Beskrivelse og Tegning, med Undtagelse af Straalerne 

 i Halefinnen, som efter hiin skal være 6, medens de paa Museets Exemplar 

 ere 11. Ved disse bekræftede Kjendsgjeminger er saaledes den Modsigelse 

 hævet, som fandt Sted imellem de öviige Ajter« og disse tvendes geogra- 



