LIX 



et större Antal af Hindringer, saa udgiver det ikke saamange Varmestraaler 

 som for, og siges at binde Varme. Endeligeu viste han, at man, dersom 

 man nödtes til at antage Lys og Varme som Svingninger i Ætheren, ikke 

 kunde undgaae ogsaa at betragte Electriciteten og Magnetismen som Sving- 

 ninger; men at Forskjellcn mellem de electriske Virkninger og de magne- 

 tiske, ikke kunde ligge i Svingningsliastigliederne alene, men at en væ- 

 sentlig Forskjel maatte ligge i Svingningmaaden. Paa Nodvendigheden af 

 at antage indvortes Bevægelser, som ledsagende de chemiske Virkninger, Iiar 

 Lan allerede for gjort opmærksom. lovrigt vilde han ikke have det anseet 

 som aldeles afgjort, at Lyset bestaaer i Ætherens Svingninger; men vilde 

 her kun vinder Forudsætning, at denne Mening, der i de nyere Tider har 

 vundet saa meget i Sandsynlighed , vise at den indbyrdes Sammenhæng mel- 

 lem Electricitet, Gal vanismus og Magnetismus maa forestilles ligesaa uaf- 

 brudt, som i den Theorie der gik ud fra de electriske Kræfter, en Sand- 

 hed, hvorpaa han, under en anden Form, allerede havde gjort opmærksom 

 i sine Ansichten der chemischen Naturgesetze, 1812. 



Den historiske Classe. 



Hs. Hr. Biskop P. E Müller^ Ridder af Dannebrogen og Danne- 

 brogsmand j forelagde Selskabet Slutningen af sin Undersøgelse over Saxo 

 hvilken angik deimes Histories fjortende , femtende og sextende Bog. Ved 

 Erik Emuns og Erik Lams Regjeringer bleve Saxos Efterretninger især 

 sammenlignede med Knytlingasagas, Sueiid Aagesens og den Roskildske Kro- 

 nikes. I Henseende til de folgende Borgerkrige viste Forfatteren Saxos 

 Nöiagtighed og Upartiskhed ved Sammenligning med Knytlingasagas , Hel- 

 molds og Annalisternes Beretninger. Han sögte at oplyse de enkelte Om- 

 stændigheder ved Kongemordet i Roskilde, og forsvarede Saxos Frem&i\.\- 

 Wng a.î Swend Grathes Characteer. Angaaende Valdemar den Forstes '^eo]e- 

 ring udviklede Ixaw Saxos Nöiagtighed med Hensyn til den Tidsorden, hvori 

 han havde fortalt Begivenhederne, og beviste, at Snorre, Knytlingasaga og 

 Annalerne feile, hvor de i Tidsbestemmelsen afvige fra Saxo. I Særdeles- 

 hed godtgjorde han, at Rygens Erobring maatte være skeet 1168, Prinds 

 Knuds Kroning 1169- Tilsidst forklarede han Saxos Fremstilling af de 

 norske Begivenheder, samt af Valdemars Forhold til Keiser Frederik den 



(8^; 



