Cl 



stræ"belser var dette dog ikke lykket, indtil den engelske Naturgrandsker 

 Faraday, ved Slutningen af forrige Aar, opfandt det rette Middel hertil. 

 Dette bestaaer deri , at man i- Nærheden af en god Leder lader Nord- og 

 Sydmagnetisme enten pludseligt forene sig, eller pludseligt adskilles. Her- 

 ved oj)staaer en electrisk Ström, i en Retning, der staaer lodret paa den 

 magnetiske Virkningslinie ; dog er denne Virkning saa svag, at den kun 

 ]ader sig gjöre kjendelig, naar man lader den samtidigt skee paa mange 

 Punkter af en Leder, hvilket allerlettest skeer, naar man om et Stykke 

 Jern, der kan tjene til et saakaldet Anker ved en Magnet, vikler en Me- 

 taltraad ret mange Gange, og sætter denne Traads Endepunkter i Forbin- 

 delse med den electromagnetiske Multiplicator. Hver Gang man nu enten 

 anlægger dette Anker mellem de to Poler af en stærk Magnet , eller og 

 skiller det derfra, angiver Multiplicatoren en electrisk Ström, hvis Retning 

 i de to modsatte Tilfælde ogsaa er modsat. Dette er GrundforsÖget, orn 

 hvis Forklaring det gjelder, Örsted mener at denne naturligt, og med et 

 Slags Nödvendighcd fölger af den Grundlov han har opstillet for de elec- 

 tromagnetiske Virkninger. Ifölge denne Lov er enhver electrisk Ström 

 omgiven af et magnetisk Kredslob, saaledes at de Planer, hvori disse fore- 

 gaae , staae lodrette paa Axen af den electriske Ström. Naar man altsaa 

 frembringer en electrisk Strö'm , danner sig, som afsig selv, en Række af 

 magnetiske Kredslob; de nye Erfaringer vise os nu omvendt, at man ved 

 at frembringe en Række af magnetiske Kredslob, rundt om en Leder, kan 

 tilvejebringe en electrisk Ström parallel med Lederens Axe. Retningen 

 af denne electriske Ström er just den, som man i Medfö'r heraf maatte 

 erholde, naar man forudsætter, at de Ankeret gjennemströnimende magne- 

 tiske Kræfter tiltrække de modsatte i den omsnoede Leder, saa at Sydmag- 

 netismen i denne tager samme Retning som Nordmagnetismen i hiint, og 

 omvendt Nordmagnetismen i denne fölger Sydmagnetismen i hiint. Sær- 

 deles lærerigt er det, at en electrisk Leder, ifölge Amperes Erfaringer, af 

 en parallel med samme gaaende gjennemstrommet Leder forsættes i en 

 saadan Tilstand, at den viser sig gjennemstrommet i modsat Retning. Dette 

 forstaaes nemlig, let, naar man betænker, at det magnetiske Kredslob i en 

 gjennemstrommet Leder ikke virker fordelende, som den sædvanlige Mag- 

 net, vciçn frembringer i nærliggende Gjenstande samme magnetiske Retning, 

 som den der hersker i den virkende Deel selv. Heraf fölger da, at den 

 Leder, som lægges parallel med den gjenuemstrommede , erholder paa den 



