168 



caviteten paa deres översfe og inderste Flade. Fra nu af for- 

 storres Nyrerne kjendeligf^ og deres Indflydelse paa Forandrin- 

 gen i Primordialnyrernes Leie yttrer sig i en betydeligere Grad, 

 som vi ved Betragtningen af disse Organers Evanescents nær- 

 mere skulle undersoge» 



Efterat Primordialnyrerne have naaet den angivne Grad 

 af Udvikling, blive de en Tid lang staaende paa samme, men 

 fortrænges af de hurtigt tilvoxeride Nyrer af deres Leie, og for- 

 andres ogsaa i deres Form. 



De forreste Ender» Divergenz tager mere til; de glide 

 saa at sige hen paa Nyrernes convexe Flade udad. Ogsaa de 

 bageste lide i deres Leie en Forandring, i det de ved Mast- 

 tarméns og Ureterernes tiltagende Störreise trænges mere fra 

 hinanden. 



Den bageste Deel af Primordialnyrerne beholder sin Form. 

 Derimod forandres den forreste Halvdeels Udseende, i det saa- 

 vel den indre concave som den hvælvede ydre Deel af dens 

 överste Flade bliver plan, og den hele forreste Deel af Primor- 

 dialnyren krummer sig efter Nyrens hvælvede Flade, hvorved 

 den ligger. 



Fra nu af forandrer sig ogsaa disse Organers Masse, og, 

 i det Testiklerne eller Ovarierne blive större, blive ogsaa deres 

 underste Flader mere plane og tyndere. 



Blot Udförselsgangen beholder endnu sin Form og Stör- 

 reise; dog hæver sig Peritonæum langs med samme og danner 

 en fremstaaende Kant. Ligeledes forstörres den lille Fold, som 

 lober til amuilus abdominalis. De Arterier, der gaae til disse 

 Organer og i Begyndelsen lobe tværs over fra Stampulsaaren 



