169 



tîl samme i stige nu forfra bagtil, og det ei mere parallel, men 

 divergerende. 



Venerne blive betydeligt större, og nu gaae de ei lige til 

 Huulvenen, men man seer tydeligt^ at de udgyde sig i Renal- 

 venerne. 



Vi see altsaa, at disse Organers Evanescents begynder i 

 sammes forreste Ender og skrider bagtil. Deres masrkværdiae 

 og i sit Slags njagelöse Structur synes ogsaa at være bestemt 

 for dette Öiemeed. Tlii disse Organer ere saa at sige afdeelte 

 i mange smaa Zoner, af hvilke enhver har sine egne Udförsels- 

 canaler. Derfor kan ogsaa een slig Zone effer den anden forfra 

 og bagtil aftage og forsvinde, uden at Organernes Functioner 

 derved forstyrres. Venernes Forslörrelse ved den tiltagende 

 Evanescents tyder ogsaa hen paa, at Opsugningen skeer ved 

 disse Kar. ^ 



Ved Nyrernes Forstörreise og Bækkenets Udvikling synke 

 de formindskede Legemer mere nedad og udad, og istedetfor 

 at de i de tidligere Perioder laae parallel ved Siden af hinan- 

 den, vende deres forreste Ender sig udad, og de bageste helde 

 mod hinanden under en meget stump Vinkel. Dog ved Bække- 

 nets tiltagende Vidde og Masttarmens Forstörreise, men isærde- 

 leshed ved nye Organers Udvikling, nemlig den midterste Sphære 

 af Kjönsdelene, fjerne de ovennævnte Organers nederste Ender 

 sig endnu mere fra hinanden, og Organernes Masse aftager 

 hurtigt. 



Vi ville beskrive denne Udvikling hos det qvindelige Em- 

 bryon, ved hvilket vi fuldstændigst have undersögt .den. 



f^id. Sel. phys. og maihem. Sir. V. Deel. ^ Y 



