175 



hos Mennesket, mueligen kunde være lilbngeblevne Spor af disse 

 Organer. Hvad nu angaaer den TF risher gslce Plexus pampiniform 

 mis, saa kan der om denne slet ikke være Tale. Denne be- 

 staaer nemlig blot af de Kar, der gaae til Testiklen eller Ova- 

 rierne. De antage forst denne nögleforniige Skikkelse, naar 

 Primordialnyrerne allerede ere forsvundne. De ligge ogsaa in- 

 denlil, imellem Aorta c,^ Ovarierne, altsaa paa et fra de anforte 

 Organer fjernt Sted, 



Ihenseende til de af Hosenmüller opdagede Dele, saa 

 kjender man dem hidtil kun hos Mennesket, men hvor der fat- 

 tes os nærmere Oplysninger om Primordialnyrerne. Men jeg 

 skal strax vise, hvorvidt derne Formodning kunde være grun- 

 det. Dog maae vi forst supplere det, som vi have bemærket 

 ved de Okenske Legemers Forsvinding eller Evanescenls. 



Vi have forfulgt Gangen i denne sidste Periode af Or- 

 ganernes Tilværelse indtil den Tid, hvor de (hos Embryer af 

 5 — 4 Tommers Længde) ligge tværs under eller bagved Ny- 

 rerne. I denne Tid kan man endnu gjenkjende sammes Dele. 

 Organet er vel saaicdes svundet, at det nu fremstiller en lang- 

 agtig Cylinder; dog seer man endnu lydeligt sammes Udfprsels- 

 gang. At dens forsvundne forreste Ende bliver en liden Fold 

 tilovers, der dannes af Peritonæum. Denne lober over den ne- 

 derste Deel af Nyren, gaaer hos nogle Dyr (f. Ex. hos Pind- 

 svinet) lil Mellemgulvet,' og -bliver ogsaa for Livstid af denne 

 Beskafïcnhed *). Hos Svinet og hos Koen lober denne Fold 



*) Vor store og sin Tid forfin ilende Forsker Stenon Lar iorst viist 

 disse Dele ved PfndsVinct (^Th. Bariholini Acta Hafniensia. 1673). 



