176 



langs ad Nyrens nederste Ende ; dog forsvinder den saa Tiur- 

 tigt, at man hos det mere udviklede Foster ei seer noget Spor 

 deraf, Men efterat KjÖnsdelene fuldkomment ere uddannede 

 (hos Embryer af 5 — -6 Tommers Længde), forsvinder den cy- 

 lindriske Deel af Primordialnyrerne, og kun en guulagtig Sub- 

 sfants eller Masse, som man undertiden endnu finder i Nærhe- 

 den af Ovarierne, eller som ligger tæt ved Testiklerne, er en 

 Levning af samme. 



Om nu disse Dele kunne sammenlignes med dem, som 

 den værdige Rosenmuller har fundet hos Mennesket, kan man 

 endnu ei bestemme. Dog er det ei usandsynligt, at nogen Ano- 

 logie lier kunde finde Sted. Mt :j Primordialnyrerne efterlade 

 et endnu betydeligere Rudiment, der, ei blot hos (Sgï nyligt fodte 

 Dyr, men endog hos det voxne, vedligeholder sig blivende og 

 mere eller mindre uforandret. Dette Rudiment horer, ligesom 

 det af Canalis Botalli , af T^ena umhilicaUs^ Ductus venosus 

 og Arteriæ wnbillcales til de ældste, der vidne om en for længe 

 siden forgangen Epoche af Dyrets Udvikling. 



Disse Rudimenter ere Primordialnyrernes Udförselsgange, 

 der bestaae for Livstid, endskjöndt de Organer, hvori de have 

 taget deres Oprindelse, alt længe ere forsvundne. 



T. II. p. 216. At de findes hos mange Dyr Qvo^ de ileeste Fei^'æ 

 og Glires) er ved nærmere Undersögelser af Rudolphi , Nitzsch og 

 Meckel bleven tekræftet. Nitzsch liar ei fundet Miiskelfibrcr i dem, 

 som Rudolphi paastaaer at Lave scet. Meckel kalder Folderne de 

 Stenonske eller forreste runde Moderhaand^ S. Arcliiv für Pliysio- 

 losie B. II. S, 591, B. III. S. 126. ^ 



