178 



Hos det voxne Dyr (Koen eller Soen) finde vi disse Ca- 

 nalers Munding i et Par Folder, som ligge i eller ved Siden af 

 Urethras Aabning. De stige da forst parallel lobende, siden 

 noget udskeiende fortil , og ligge imellem Blæregrunden og 

 Skeden i sammes överste Væg, indtil de have naaet Modermun- 

 den eller Boren. Nu sænke de sig dybere ind i sammes Mu- 

 skelsubstants, divergere noget mere, og deres Form og deres 

 Bygning forandre sig. Thi enten ere de spiralformigt dreiede, 

 eller de danne sækformige Udvidelser, ja ere endog tildeels af- 

 brudte og kun forbundne ved faste overblevne Strænge. Dog 

 eflerat de ere traadte til Siden ud af Moderens eller Borens 

 Hals , antage de igjen deres cylindriske Form. Nu böie de sig 

 udad, lobe i de brede Moderbaand parallel med Hornene af 

 Uterus, mere eller mindre fjernt fra samme. Deres Tykkelse 

 aftager, og de tabe sig i Nærheden af Trompeterne eller Æg- 

 gestokkene, hvor de undertiden afgive nogle fortil lobende Grene. 

 De Hinder, som danne disse Canaler, ere tykke, paa nogle Ste- 

 der næsten cartilaginöse og ligne deri Sædgangen. 



Canalens indre Flade er glat og hvid. Paa den ydre seer 

 man hist og her Forgreningerne af smaa Blodkar. I sammes 

 Hule finder man en tyk og seig guul Sliim. 



Disse tvende Canaler findes bestandigt og have det an- 

 givne Leie og Retning. Dog ere de ihenseende til deres Struc- 

 tur mange Varieteter underkastede. Isærdeleshed gjælder dette 

 om den Deel af samme, som ligger i Begyndelsen af Moderen 

 eller Boren , som vi kort forhen have anfört. Ogsaa ved den 

 Deel, som ligger i Moderbaandene, yttre sig disse Varieteter. 

 Thi snart er Canalen udvidet, snart aldeles obliterertj ofte er 



