drat sig. Förf. erkänner detta, och uttalar sin me- 

 ning: att begreppet om arter, sädane som vi nu 

 liafva dem, alldeles icke är bestämdt i naturen, utan 

 att flera af de djurformer, som nu kallas arter, 

 kunna tillsamman härstamma från en enda art eller 

 ett enda par, som lefde i forntiden. De smä olik- 

 heter, som alltid finnas mellan individer, hafva 

 gifvit anledning till uppkomsten af racer eller va- 

 rieteter, och dessas olikhet hafva allt mera tilltagit, 

 och skola än vidare tilltaga. Efter denna äsigt är 

 det ganska troligt, alt alla de arter, som nu utgöra 

 ett genus, eller ännu större grupp, kunna hafva 

 haft ett gemensamt ursprung, eller t. ex. att de nu 

 lefvande Elefant-arterne kunna tillsamman härstam- 

 ma frän någon af de utdöda. Vi vilja hvarken 

 antaga eller förkasta denna mening, utan tro, att 

 don förtjenar undersökas, samt att bevisen för eller 

 emot densamma alldeles icke li""^a utom "ränsen för 

 mensklig forskning. Men för den praktiska zoolo- 

 gien antaga vi med författaren, att dess vigtigaste 

 åliggande är, att väl beskrifva och karakterisera, 

 samt anse oss bÖra följa det vanliga, utan defini- 

 tioner antagna begreppet om art, intill dess forsk- 

 ningen hunnit sprida ljus öfver delta ämne. 



En sammanställnincf af kända fakta om båtar- 

 der, mellan olika djurarter finnes i R. Wagners 

 tilläoff till första bandet af Prichards Menniskans 

 naturnlhistoria, tyska öfvers. (se vid Ethnografi). 



Om dju- Öfver djurens intelligens och instinkt, samt 



rens bo- •^p^,^!, hiisdjnps-tillslåndet har Fredr. Cuvier i 



jeiser ocJi J 



själsför- j;ina föreläsningar och skrifter (särdeles i Hist. Nat. 



mögenlie- ,^ „ 



ter. iiiis-fles JMammileres) Iramstallt atskilncfa menuijjar, som 



^g"g'„jp,"afvika från dem, hvilka Buffon m. fl. haft om sam- 



in. in. ,na ämnen, och som förtjena uppmärksamhet såsom 



