04 



som hos de mest tithildadc rof djuren si I ter vid tan- 

 dens framända, men hos de öfriga midtpa insidan. 

 Den undre roflanden lar, i den män djuret är 

 mera allätande, en stor, knölig tuggyta i bakre 

 ändan. Undre roltanden sitter alltid något bakom 

 den öfre, hvilkel, i tvifvelaktiga fall, kan tjena till 

 roftändernes igenkännande. Ju mera ett djur är 

 rofgirigt desto mera passar vindre roftandcn in un- 

 der den Öfre; således mest hos katten. — Knul- 

 tänderna äro bakat aflagande upprepningar af rof- 

 tandens knuliga del 5 de finnas eller saknas med 

 denna, och visa samma hufvudsakliga former som 

 den, med förkortning eller rent försvinnande af 

 den skärande delen. 



Mjölktänderna visa alltid en mera all-ätande 

 typ, och äro sinsemellan mindre olika i hela kä- 

 ken, än de permanenta. De visa således bäst det 

 gemensamma i alla tändernas form hos samma djur, 

 hvaremot de permanenta tänderna tydligare uttrycka 

 djurets karakterer och natur. Ofre mjölkroftan- 

 dens knöl sitter, äfven hos katten, midt pä insidan. 

 Systema- Den systematiska anoidningen af rofdjuren 



ddninT'raniställes sä, att Kalt- och jPyö/vi-slägtena utgöra 

 de bada ytterligheterna: det förråar rent köttätan- 

 de; det sednare är sä rent allätande, alt rofdjurs 

 karakteren nästan försvunnit hos kindtänderna. 

 Mellan dessa ytterligheter ligga ?:ne serier af släg- 

 ten, som hafva alldeles olika tandbildning. Den 

 ena ulgöres af Miistcla-familjen , den andra af 

 Hund- och Viverra-familjerna. Dessa djurs egen- 

 skap af häl- och tägängare kommer ej i fräga vid 

 bestämmandet af deras generiska affinileter, ty den 

 varierar till och med inom de underordnade slag- 

 lena; t. ex. tydligaste skilnaden mellan Mustela 

 Martes och Foina består deri, att den sednare är 



nä got 



