96 



riga piingdjviren. Ytan liar starka gyri (se deras 

 Afli. om däggtljurens lijorna i allmänliot, i Gnérins 

 INIagazin 1838. 

 Deras Piingdjureiis benbyggnad upplyses af Owen 



"i en vidlyftig och lika rikhaltig artikol som vanligt 

 af denne författare i Zool. Proc. 1838, p. 120. Vi 

 kunna här endast upptaga följande korta anteck- 

 ningar dcrur. 



NncJibenet är säsom hos andra Afammalia iit- 

 veckladt frän 4 centra; men de fyra delarne bli 

 länge åtskilda, till och med, hos några arter, un- 

 der iiela lifstiden. Åfven finnes vanligen tydlig 

 skillnad mellan tinning-benets delar (p. squamosa, 

 petrosa, tympanica), h varigenom dessa delar erhålla 

 mycken likhet med foglarnes och amfibiernes. Bulla 

 ossea, som finnes hos mänga pungdjur, bildas hos 

 dem ej säsom hos andra däggdjur, utan af en ut- 

 vidgning frän ala major sphaenoldalis. Os petrosum 

 är vanligen litet och blott utät synligt. Pars 

 niasloidea är vanligen hopvuxen med p. petrosa. 

 Ledytan för underkäks-knappen är af högst olika 

 form, men hos alla Älarsupialia, utom Petaurus, har 

 den det egna, att os Zygomaticum bildar dess yttre 

 del, och hos mänga (t. ex. Kängurus) bildar ala 

 sphoenoidalis inre gränsen för densamma. Os pte- 

 rygoideum är hos alla, utom Koala, ett eget ben, 

 liksom lios ovipara. Palatum duruni är hos män- 

 ga arter genomborrad af flere häl, som sakna mot- 

 svarighet hos andra däggdjur. Undcrhähens bakre 

 viulicl är alltid inåtböjd , utan en sädan bakäl ut- 

 skjutande processus, som finnes hos de flesta öfriga 

 Mammalia. 



Vertebi'erna äro som vanliijt. Halsv. visa en 

 mängd variationer, men äro alltid 7. Vert. dorsi 

 äro vanligast 13; hos Wombat 15, hos Petaurus 12. 

 V. lumbales „ 6; — d:o 4, „ „ 7. 



således 



