100 



öfver 2 vilda ox-arters förekommande i Ruropa, un- 

 der den historiska tiden. Han genomg;jr allt livad 

 som förr blifvit alliandladt deroni, med och mot, 

 samt hemtar ledning af en mängd gamla Tyska 

 lasrar, och historiska urkunder. Af allt detta dra- 

 o-er han den slutsatsen, att Cuviers äsigt varit den 

 rätta, ehuru den kraftigt bestrides af Push, i 

 Pohlens Palaeontologie 1837; nemligen, att Bonasus, 

 Bison , Vicent, Zubr, varit olika namn för den 

 arten, hvaraf ännu en öfverlefva fmnes i Lithauen, 

 eller de nyares Bos Urus. Utom denna har en 

 annan art lefvat, som kallades Tur, Ur, Auerochs 

 eller Urus, äfven Bubalus (hvilket namn egentligen 

 tlUhörer en Antelop-art i Afrika (jfr. Plinius 1, 

 Cap. XV), och sedan blifvit användt för Buffeln). 

 Denna sednare art (Tur &c.) fans qvar i Preussen 

 år 1240, men blef der utrotad före 1500:lalet, un- 

 der Ordens herravälde. (Bullet. de Petersb. IV, 

 p. 113; Wiegm. Arch. 1839, isis 1839, p. 650). 

 fVi erinra härvid om Nilssons förklaring öfver or- 

 den Auer-, Ur, Ora, i Skand. Fauna, 1 p. 249. 

 Tur är utan tvifvel samma art som fordom lefvat 

 i Skåne, och hvari man igenkänner stammen till 

 vår tama boskap]. 

 Bison. Öfver Bisons (B. Urus) nuvarande förekom- 



mande har v. Baer vidare anställt undersökningar, 

 som visa, att den ännu finnes qvar i Caucasus. En 

 hud har erhållits derifrån, som utgör ett positivt 

 bevis. Jag anser knappt värdt att nämna de inkast, 

 som blifvit gjorda, att den caucasiska skulle vara 

 en skild art. Med aldra största sannolikhet, anser 

 B. den Indiska Gour (Bos Gour auct) vara samma 

 djurart, och efter Mongoliska skrifter upplyses att 

 den finnes qvar i central-asien kring koko-nor. 

 Den har alltså bibehållit sig på flera punkter af 

 det vidsträckta område den Ibrdoni bebott, och det 



