115 



och isynnerhet Europeerne, först intagit nya län- 

 der, utan att någon Steller varit med, som åt ve- 

 tenskapen bibehållit underrättelsen deroni. Många 

 al de djur, som vi anse för utdöda sedan uråldriga 

 tider, torde hafva lefvat närmare vår tid än vi 

 nu tro. 



Ofvcr Manati från Orenoco hafva vi af Hu m-Lamanti- 

 boldt erhållit en utförlig afhandling, författad för 

 nära 40 är sedan och nu, jemte en god figur, in- 

 förd i Wiegmanns Archiv 1838, samt åtföljd af 

 literatur-historie och artkritik af Wiegmann. I 

 Amerika finnas 2 bestämda arter, som af W. kallas 

 M. austratis (Americanus auct.) på fasta landet till 



19^ S. lat. och 

 M. latirostris Harlan frän Westindien. 

 M. Scnegalensis är den tredje kända arten. — Det 

 är den förstnämda som Humboldt beskrifvit, ef- 

 ter en hona af öfver 9 fots länird. Tänderna äro 

 blott 4 kindtänder. I gomen ligger en stor knöl, 

 som passar till en håla i den korta underkäken, 

 och bakom dessa har underkäken en upphöjning, 

 svarande mot en fördjupning i gomen. Denna 

 bildning upplyser förhållandet med Stellcrs be- 

 sk rifn ing på en enda ben knöl i h vardera käken 

 af Rytina, som tjenade i stället för tänder, hvil- 

 ken beskrifning man förr ej förstått. Tungan är 

 kort och alldeles fastvuxen i underkäken. Nosen 

 är smal, lång, med stor tvärhuggen öfverläpp. 

 Af naglar finnas blott rudimcnt "under huden," 

 Tarmen är ganska lång (108) fot. Magen 2-dclt. 

 Lungan sträcker sig utmed ryggen ända till nära 

 sljerlen, och har en ofantlig vidd. Diaphragma 

 kommer härigenom att sträcka sig längre nedåt 

 ryggen än på andra djur. Namnet Manati är 

 caraVbiskt, och härleder sig alldeles icke frän Manus. 

 Djurets fötter äro ej heller på något sätt hand- 



