116 



lika. Det lefver af gräs i flo«Jcriia. Omkring orinoco 

 döda invänarne detsamma i mängd, uti sjöar och 

 kärr efter öfversvämnings-tiden, dä vattnet faller. 



Enligt en notice (i Diesings N. sp. af intesti- 

 naldjur, Wiener Ann. 2, p. 219, 1839), skulle 

 Nätter er hafva funnit en ny art Matiati i Bra- 

 silien. Den sägcs sakna klor och hafva 14 par 

 refbcnj M. Americanus (Anstralis, se ofvan), har 

 17 par. 



En kort underrättelse om skelettet af M. scne- 

 galcnsis lemnar Robert i Ann. Se. Nat. V. 227. 

 Den säges hafva 7 hals- och 16 ryggvertebrer [allt- 

 sä 16 par refbenj. 



Halicove Af Halicovc Ditgoug meddelar Owen beskrif- 



Dugong. njng och anatomi, i Zool. Proc. 1838 p. 28. Det 

 är för referenten ett oskattbart nöje, att om dessa 

 3:ne märkvärdiga och löga kända slägtformer, som 

 utgöra de s. k. gräsätande hvalarne, fä sammanfatta 

 underrättelser af tre sådana forskare, som Baer, 

 H u m b o 1 d t och Owen j framställningen häraf bli r sä 

 vidlyftig som denna berättelse medgifver. Dugong 

 lefver af Alger och Fuci. Den har trubbig nos. 

 Stjertfenan är sä bred som J^ af hela kroppslängden. 

 Membrana nictitans finnes. Näsborrarna sitta fram 

 i nosen; spenarne pä bröstet, tätt bakvid fenorna. 

 Piyggens bakre del har en stark köl, som slutar 

 på stjertfenan. De permanenta framländerna (be- 

 tarna) växa, bos honan, liksom hos Narhvalhonan, 

 aldriflf fram ur alveoli. I underkäken finnas sällan 

 framtänder. Kindtänderna bli bakåt större; de ef- 

 terträda hvarandra i horisontel riktning, liksom 

 hos elefanten och hvalarne; den 4:de och 5:te an- 

 ses vara permanent. Den olikhet, som blifvit an- 

 märkt i tänderna, ansågs af Knox för artskill- 

 nad; Owen anser den blott utvisa könskillnad. 



