130 



iindra hvalar. Foclus blir 14 fot luiigt. Pa ungen 

 af haukön synas ej tänderna utom tandköttet förr 

 än han blir öfver 28 fot läng, eller så stor som 

 niodren! Ögat är löga större än pä en oxe, 2| tum, 

 med klotrund crystallins — Samme författare lem- 

 nar ytterligare underrättelser om detta djur i Zool. 

 Proc. 1837 p. 39. Han anser det liafva svag bör- 

 sel men en eceu fin känsel. Det tyckes nemligen 

 erfara rörelser i vattnet, t. ex. af en fångad kam- 

 rat, pä ganska längt häll. Andcdrägtcn och vat- 

 tenbläsningen afhandlas; den sednarc i öfverens- 

 stämmelse med alla nyare uppgifter. 



Det är blott sällan de stora bvalarne kunna 

 blifva föremal för naturforskares undersökning, 

 hvarföre dessa djur varit föga bekanta för den ve- 

 tenskapliga zoologien. De äga likväl en ganska hög 

 erad af märkvärdl<rhet, bäde såsom de största af 

 alla kända djur och såsom stående pä en alldeles 

 egen utvecklings grad, bvarigenom de dels visa sig 

 såsom en mellanform mellan däggdjur och (iskar, 

 dels tyckas stå ganska högt bland däggdjuren. 

 Hvarje bidrag till kännedom om deras inre bygg- 

 nad är derföre af stort värde, och ett sådant har 

 erhållits genom Prof. Vrolik i Amsterdam, som 

 lyckliiitvis kom tidiijt noo- för att få undersöka in- 

 tera. elvcma af en Bahviioptera ("rostrata"), bvilken stran- 

 Anatomi.^^^ vid Holländska kusten i September 1835. Han 

 öppnade djuret i buken, genom att bortskära en 

 liudremsa af nära 6 famnars längd, och, elter att 

 genom flera personers tillhjelp liafva med rep «n- 

 danlvftat denna, fann han genast den förut okända 

 märkvärdiga omständigheten, att denna arts mage 

 cell tunntarm ligga, ej såsom hos andra djur inom 

 abdomen , utan mellan huden och bröstkorgen, 

 ända upp till hakan, i en stor peritoneal säck, 

 som bildar e. a. normalt nafvelbräck. Man kan 



