124 



Oriiithologi. 



- Artkännedomcn bland foglarnc fortgår med 

 en sa stor hastighet, att under de fyra ar, för 

 hvilka vi redogöra, hafva öfver 500 arter blifvit 

 ijeskrifne såsom nya, hvilket är mycket då mau 

 besinnar att hela antalet af kända arter blott kau 

 skattas till 5 ä 6 tusende, och att foglarne tro- 

 lit£tvis äro till artantalet fullständicfare kände än 

 någon annan djurklass. Men ju hastigare tillväxten 

 af material ier sker, desto kännbarare blir bristen af 

 en på säkra karakterer grundad systematik, af just 

 de ordningar, som innefatta del vida större antalet 

 arter, och af hvilka det mesta nya tillkommit, nem- 

 ligen sängfoglarne och de med dem närmast bc- 

 slägtade formerna, hvarföre man ofta stannar i 

 ovisshet om hvarthän de talrika nya släglena böra 

 hänföras. Älänga försök alt sammanställa och ord- 

 na massorna göras dock alltjemt, men upptäckan- 

 det af de yttre karakterer, som finnas, för de na- 

 turliga grupperna, oeh dessas användande vid sy- 

 stematiken, förblifva ständigt ett af vetenskapens 

 mest trängande behofver: till följe af den enformig- 

 het som råder i foglarnes bildning, äi'o de små 

 Yttre lia-formskillnadcr som. finnas, svåra att uppfatta. Emel- 

 för såna-lertid hafva Keyserlinsj och Blasius framställt 

 """'"^ett verkligt znolosriskt kännetecken för hela sång- 

 fogel-ord ningen (i Wiegm. Arch. 1839 p. 332), 

 som består deruti, alt alla de med sångapparat 

 försedde foglarne, och, nästan endast dessa, hafva 

 bakre sidan af tarsus beklädd af en alldeles slät, 

 hornartad hud, utan intryck eller fördelning. 

 Hos Lärkorna synes dock derpå sulurcr, som äro 

 fortsättningar af dem mellan sköldarne, frampå 



