193 



Schlcgel anförer åe fakta han känt öfvcr 

 liafsormarnes giftighet, men nekar den ej, säson» 

 D:i' Ca n tor pastär uti Zool. Proc. 1838, p. 80, 

 hvarcst han anförer exempel på personer, som blif- 

 vit dödade af hafsormar, och visaratt deras gift är 

 ganska starkt. — S. anförer vidare (1, p. 97), att 

 man ej med visshet känner om ormarne i allmän- 

 het dricka, hvilket ämne äfven närmare upplyses 

 af Ca n tor (se strax nedanför under Hamadryas). 



Cantor bcskrifver (i Zool. Proc. 1838, p. 72)Hamadry- 



.. 1 .. 1. r " r» 1 , as opliio- 



en märkvärdig ny ormart Iran liengalenj under phagus. 

 namn af Hamadryas ophiophagus. Han anser den 

 bilda ett eget slägte mellan Naja och Bungarus: 

 halsen kan utvidgas såsom hos Naja, men maxillar- 

 länder finnas bakom "ifttänderna. Denna huaföform 

 blir ovanligt stor, ända till 12 fot lång, och lef- 

 ver hufvudsakliiren af andra ormar, så väl o-iftisfa 

 som icke giftiga, äfvensom af ödlor. Den dricker 

 gerna, hvilket Cantor säger vara förhällandet med 

 alla indiska ormar, utom dem som lefva i träd. 

 Giftet af denna och af flera andra arter, som C. 

 haft tillfälle undersöka, ägde såvida en syrlig be- 

 skaffenhet, att det svagt rodnade Jackmuspapper; 

 men det var smaklöst och klart. Den ömsar hud 

 hvar tredje eller fjerde månad. Denna art förmår 

 ej uthärda sväll så länge som andra ormar, ty de, 

 hvarmod försök anställdes, lefde ej längre än en 

 månad utan föda. I Rcnijalen kallas den Sunkr 

 Choar. — En annan art (?) af samma slägte: H. 

 Hannah, från Indien, beskrifves, jemte anmärknin- 

 gar om slägtct, af Cantor, i Ann. Se. Nat. XI. 

 p. 127 (1839), ur As. Res. XIX. 1. 



Samma författare beskrifver ett stort antal Orm.ir 

 nya ormarter från Indien i Zool. Proc 1839, nem- indieu. 

 ligen 9 giftiga arter, p. 31 (dcribland den nyss- 

 Prof. Sundevalls Jrsb. t83y—t84o. J 13 



