•2^6 



skulle öfverstiga heuncs krafter. Dä slutligen hela 

 bladstycket är hopriilladt, fastliäller hon sista hör- 

 net med fötterna, och biter ett häl genom ett par 

 af hvarfven , sä att hon bildar en liten flik, hvil- 

 ken instoppas i hälet, och sanimanhäller hela stru- 

 ten säsom en knapp. Sedan ingär hon genom den 

 ena, ännu öppna ändan af struten, inlägger 2 å 3 

 äffff mellan bladhinnorna, och utkommer för att af- 

 ven sammanvika och fästa kanterna af denna öppna 

 ända. Hvarje hona bildar tvä eller tre sädane stru- 

 tar, hvarefter hon snart dör. Sedan hon afbitit 

 ena hälften af bladet, undersöker hon noga, att ej 

 den fria hälften hänger fast pä nägot ställe, hvar- 

 igcnom rullningen skulle blifva omöjlig; men om 

 detta likväl skulle hända och arbetet deris;^enom 

 hindras, sä förstär hon genast hvari felet ligger, 

 söker rätt pä stället, och afbiter den del som sitter 

 fast, samt förnyar sin rullning. Det är märkvär- 

 digt att den moderhira omsorsjen hos detta diur re- 

 dan börjar under parningen, så att man ofta får 

 se henne förrätta bladets afklippning, bärande på 

 rvffiren sin make, som h varken kan eller försöker 

 biträda henne. Allt detta gör hon nu för alt 

 bevara en afföda, som hon ej känner, och aldrig 

 (ar se, och som sä mycket bättre behöfver en på 

 förhand beräknad vård. (Mem. de Geneve VIII, 2. 

 pag. 455). — Man kan ej undra öfver att Huber, 

 liksom inånga andra forskare, trott sig se verk- 

 ningarne af ett förnuft hos djuret sjelf; men man 

 bör ihåfifkomma, att denna insekt förrättar sitt ar- 

 bete nyss sedan den är utkläckt från pupptillstån- 

 det, utan att hafva sett något sådant förrättas, och 

 utan att hafva kunnat hemta ledning af den struts 

 beskafTenhet, hvari hon sjelf legat såsom larv och 

 pupaj ty denna har vanligtvis nedfallit på jorden 

 och af regn och fuktighet blifvit till en betydlig 



