349 



och utmärker sig särdeles genom talrikhcten af Ca- 

 tometopii och egenthga Canceres (var C. Paguriis 

 utgör slägtet Platjcarinus, och hörer ej dit). 

 8:0 Japanska regionen, har mycken likhet med 

 den förra, men många egna former, och flera ar- 

 ter som nära likna de Skandinaviska, t. ex. en 

 Lithodes vid Kamtschatka. [Detta är märkvär- 

 digt, isynnerhet då man ihågkommer den analogi 

 som råder mellan dessa trakters fiskar, med dem i 

 norra delen af Atlantiska oceanj. 

 9:o Nya Zeeland och Australien utom tropi- 

 kerne, har åter alldeles egna, utmärkta arter, blan- 

 dade med indiska. 



10:o Nord-vestra kusten af Amerika är nä- 

 stan okänd ända till och med Peruj vid Gallo- 

 pagos-öarne har man dock nyligen funnit flera 

 egna former. 



ll:o Chilis och Patagoniens kuster äro äfvcn 

 föga kända. 



12:o Caraibiska regionen, med Brasilien 

 och södra Förenta Staterna, utmärker siff ac- 

 nom (lera arter af Mithrax , Liipa , Grapsus m. 11. 

 13:o Pensylvaniska regionen har åter egna 

 arter, men märkvärdigt nog, ingen likhet med de 

 motliggande europeiska regionerna. 

 14:o Polar regionen, frän Newfounland till 

 Spetsbergen, utmärker sig genom bristen på dc- 

 capoda brachyura. De högst utbildade former der 

 Unnas äro: Crangon boreulis och Hippolytc marmo- 

 rata; de flesta äro Amphipoder och dylike. 



Största mängden af dccapoder halva ett ganska 

 inskränkt område att bebo, så att ganska få arter 

 äro gemensamma för flera än två regioner. De 

 tyckas i allmänhet lefva omkring det centrum, 

 hvarcst de blifvit urspiungligcn bildade. Oceanen 

 är, för större delen af dessa kust-djur, nästan lika 



