426 



påstår alt vi ej känna annat fortplantningssätt hos 

 dessa sednare än genom en divisio spontanea, och 

 anförcr att aldrig nägon annan propagation hos 

 dem beskrifves i Eh ren bergs egna arbeten, samt 

 att man aldrig far se de små ungarne af dessa 

 djur; ty alla individuer af samma art hafva nå- 

 ijorlunda lika storlek. Han framkastar äfven den 

 meningen, att de kunna genomgå en lång series 

 af metamorphoser. 



Dujardin tror väl att Infusionsdjuren kun- 

 na hafva behof af luft,- och således äga respirations- 

 organer, hvilka möjligtvis böra sökas i cilierne el- 

 ler i de valtenblåsor, som bildas inuti kroppen, 

 men han nekar all kännedom om dessa organer 

 och om circulation. Likså tror han att de röda 

 punkterna, som E. anser vara ögon, ej kunna be- 

 visas vara synorganer, och att än mindre de delar, 

 som E. ansett tillhöra ett nervsystem, verkligen 

 kunna anses såsom sådant. Han anser infusions- 

 djurens kroppsmassa för fullkomligt homogen, och 

 tror att cilierne äro bildade af samma ämne. En- 

 dast de horn- eller kiselartade skalen, Vorticeller- 

 nes stjelk, och flera artei-s munspröt, äro bevisade 

 vara af annat ämne än den öfriga kroppsmassan. 

 — Denna afliandlmg är väl skrifven med en ej 

 till saken hörande bitterhet mot Eh ren berg, men 

 den är författad med kritik och kännedom om 

 litteratur och sak, och det kan ej betviflas att den 

 innehåller mycken sanning, och bör gifva anled- 

 ning till nya undersökningar och till en derpå 

 grundad säkrare kännedom om dessa märkvärdiga 

 djurs byggnad, samt dermed, till upplysandet af 

 många fysiologiska frågor. 



Samma satser yrkas af Meyen (Ann. Se. Nat. 

 XII, p. 122, och Mullers Archiv 1839); men han 

 medgifver infusionsdjuren en fast yttre hud med 



