agar. 



493 



ntvickla sig, ocli hopväxa med basis af första bä'- 

 rrt-n. Näsborrarna äro Icmniiifjar af fissurerna mel- 

 lan dessa tre flikar. — Ö/vcrliäken (os max. su- 

 jicrius med ossa palafi) bildas på ett sätt, som väl 

 förefaller iicWot oväntadt, men som man hade kun- 

 nat gissa af dess utseende hos fiskarne, nemligen af 

 siimma båge som underkäken. Denna sed nare upp- 

 slår af bagens fristående del (se förut), och öfver- 

 käken af dess basis, som lag fästad vid hufvudets 

 sida. Dess främre fyllnad, os intermaxillare, skall 

 enligt R. bildas i spetsen af näsfliken. 



Man har i allmänhet antagit, efter BaérsKärlbfi- 

 lorsta upptäckt, att ar de förut omnamda bagarne bfi" 

 frän hjertat till aorta, försviinno de främsta, un- 

 der det nya uppkommo bakom dem. Reichert 

 yttrar en annan åsigt och pästar, att de hos dägg- 

 djur och foglar ej förändras, men att hela hjertat 

 med sina bägar småningom skrider bakat, för att 

 slutligen stanna i bröstcaviteten. Under detta bakåt 

 skridande händer det, att den kärlbäge, som i bör- 

 jan lag under underkäksbågen, snart befinner sig 

 under den derpå följande, hvaiigenom Baer trott, 

 att den hade försvunnit; hvaremot den tredje, då 

 den skridit förbi bakre gälöppningen, ansågs för 

 en ny, som tillkommit da den första försvann. 

 Häruti skulle alltså en väsendtlig olikhet finnas mel- 

 lan de två högre klasserna och fiskaina, hos hvilka 

 dessa kärlbågar alltid bli <jvarliggande mellan gäl- 

 öppningarna. R. vill derföre ej antaga namnet 

 gälbågar, för de beskrifna sidodelarna af halsen hos 

 däggdjur och foglar, utan kallar dem visceral- 

 bågar , och anser dem ej en gäng för analoga med 

 gälbågarna hos (iskarne. Denna åsigt bcstrides dock 

 af Ra I like (Entw. g. der Nätter, p. 52, se ne- 

 dan), som visar att kärlbågarne ligga mellan det 

 M'rösa och mukös'i laget af fosterämnet, och af des- 



