518 



stomosera sinsemellan. De dela sig ej heller, utan 

 löpa enkla fVan lijcrnan till de kroppsdelar livari 

 de sluta; enl. Kronenberg, plcxuuin nervoruni 

 strnetura et virtutes, 8:0, Berlin 1836, och Va- 

 lentin, m. fl. 



Valentin, iiber den Verlauf und die lelzten 

 Enden der Nerven (i Aet. Bonn. XVIII, 1, p. 51, 

 med tillagg, p. 54J), torde vara det arbete som 

 med den största utCörlioliet och de <jrundli<jaste 

 undersökningar afhandlar de enkla nervtrådarnas 

 förlopp. Det tyckes göra epok i laraa om nerv- 

 systemet genom den deruti framställda upptäckten, 

 att de enkla tradarnc ej slutas med ändar i kropps- 

 delarne, utan vända tillbaka och återgå till hjernan 

 samma väg de kommit. Emellertid har denna lära 

 blifvit betviflad af flera, hvaribland man tyckes 

 kunna räkna Gluge, uti hans afhandling om ner- 

 vernas slut i huden af Balcena, Institut 1838, p. 

 185; men i denna första del af afhandlingen be- 

 skrifvas inga nerver. Man har äfven, i sinnesorganer- 

 na funnit nerver, som sluta utan att böja sig tillbaka. 



Uti en uppsatts, "Aphorismer om nerverna", 

 i Mullers Archiv 1839, p. 366, framställer Ca rus 

 en hypothes i anledning af Valentins nyssnämda 

 upptäckt, som, ehuru obevisad, bör blifva en led- 

 ning för Ytterligare undersökningar. Han säger, 

 att då nervtrådarne ej sluta med ändar, utan böja 

 sig i form af slingor, både i hjernan och i kropps- 

 delarne, kan man endast antaga två alternativer, 

 nemligen : de två nervtrådar, som i en kroppsdel 

 genom omböjningen utgöra en fortsättning af hvar- 

 andra, måste antingen i hjernan förenas sinsemel- 

 lan genom en ny omböjning, och således för sig 

 utgöra ett slutet helt, eller en slinga, skild från 

 alla andra sådana nervslingor i kroppen; eller, om 

 ej så förhåller sig, förenas de genom omböjningen 



