103 
lek utgör ungefär + å + af diametern. 
Foglar, amfibier och fiskar hafva dem el- 
liptiska, dubbelt så långa som breda, och 
än mera plattade. På grodans blodkulor 
bildas en liten upphöjning midtpå hvarde- 
ra sidan, förorsakad af den något tjockare 
kärnan, men hos dem af andra djur mär- 
kes intet sådant, utan äro der sidorna plat- 
ta.  Blodkulans yttre del eller färgämne, 
löses ganska lätt i vatten, hvarföre det ej 
går an att dermed utspäda det blod man 
vill undersöka. Derigenom hafva alla för- 
ra undersökningar gifvit orälta resultater. 
Uti vatten svälla kulorna i ögonblicket 
och förlora formen så att det för under- 
sökningen är nödigt, att antingen använda 
blodet rent, eller utspäda det med en lös- 
ning af salt eller socker, eller med serum 
hvari färgämnet ej löses. De hvita kär- 
norna äro deremot olösliga i vatten. För 
att få dem rena bör man uti ett urglas 
utspäda blod med rent vatten, och deref- 
ter försigtigt nedsätta detta uti ett större 
glas med vatten. Efter 12 å 24 timmar 
är allt färgämne upplöst, och kärnorna lig- 
ga på urglasets botten såsom små, hvita 
kulor. De hafva samma tjocklek, men un- 
gefär fyrdubbelt mindre längd och bredd 
än AelZa blodkulan. Hos mammalia äro de så- 
ledes nära klotrunda, hos amfibierna aflånga, 
och åtminstone hos Salamandrerna plattade. 
Utom blodkulorna innehåller blodet äfven 
andra mindre kulor, som Märrer påstår 
vara lympha- och chylus-kulor. Om man 
till en droppa blod sätter ett minimum af 
basisk kolsyradt kali, så sjunker koagulum 
