WiaicnweR 
104 
något långsammare utan att mekaniskt 
medföra dessa mindre och lättare kulor, 
hvilka då stanna uppslammade i serum 
och färga det hvitt. M. framställer den 
förmodan , att dessa chylus-kulor förvand- 
las till kärnor uti blodkulor, ehuru de vi- 
sa sig något olika. De äro nemligen all- 
tid, äfven hos amfibierna, runda. Hos 
dessa djur hafva de samma storlek som 
blodkulornas kärnor, men hos mammalia 
äro de tydligen större >). 
Blodets cirkulation hos insekterna be- 
om cirku- ckrifves af R. Wacwer uti Isis 6). Härvid 
lationen 
hos in- omtalas naturligtvis i synnerhet ryggkärlet, 
sekter. 
eller hjertat, såsom det organ hvilket spe- 
lar den hufvudsakligaste rölen. WAGNER 
anförer historiskt allt som blifvit skrif- 
vit om detta, och visar att de äldste 
anatomerna, MarpiGHi och SwAMMERDAM, 
beskrifvit det bättre än alia de följan- 
de ända till Srtrauss. Cuvier, MECKEL 
m. fl. hafva derom haft ganska oriktiga 
begrepp. Waecnwers afhandling utgör huf- 
vudsakligen endast en bekräftelse af allt som 
Strauss uti sitt utmärkta arbete öfver Me- 
lolontha vulgaris (1828) härom anfört, men 
Wacnwer har uti lefvande djur, och i syn- 
nerhet uti larverna till Ephemerae sett 
den rörelse, som Srtravss antager såsom 
nödvändig till följe af organets struktur. 
Ryggkärlet utgöres af en ytterst tunn ka- 
nal, näst under huden, långs åt ryggen, 
5) Poce. Ann. XXV, 4. Fzr. Not. 763. 
6) Isis 1832, Häft. 3, pag. 330, och häft. 7, 
pag. 778. 
